2 EYVIN WANG. M.-N. Kl. 
Samtidig med min forste meddelelse om den kvantitative bestem- 
melse af urinindican! publiceredes ogsaa en methode af Odermayer?, hvil- 
ken ligeledes bestod i at overfere det extraherede indigo til indigosulfo- 
syre, som titreredes med kaliumpermanganat. Den vesentligste forskjel 
mellem de to fremgangsmaader bestaar i, at Ohermayer fjerner de ovenfor 
omtalte rødbrune farvestoffe ved udvadskning med alkohol (45 %). Mine 
senere undersøgelser? har imidlertid vist, at dette ikke er tilstrækkeligt, 
saaledes at ogsaa denne methode giver for store indigoværdier. 
En række undersogelser udførte af Bouma‘ har fort ham til den 
opfatning, at indicanbestemmelserne netop bør udføres efter den af mig 
forst angivne fremgangsmaade. Udvadskningen finder han ikke alene over- 
flødig, men ganske urigtig, idet han anser de rødbrune farvestoffe, som 
fjernes, for at være oxydationsprodukter af indoxyl — indigoredt og 
indigobrunt —, som dannes i vexlende mængder under analysens udførelse. 
Ogsaa Odermayer® er af den anskuelse, at disse farvestoffe er oxyda- 
tionsprodukter af indoxyl; men han anser det alligevel nodvendigt at 
bortse fra dem, da der desuden ogsaa gaar andre urinbestanddele over i 
chloroformextractet, hvilke virker reducerende paa kaliumpermanganat, og 
saaledes hindrer opnaaelsen af korrekte resultater. 
Efter min mening foreligger der ikke tilstrekkelig grund til at anse 
disse substanser for farvestoffe af indigogruppen, og naar jeg efter min 
oprindelige fremgangsmaade ikke fjernede dem, var det fordi jeg antog 
dem for organiske forbindelser, som destrueredes af den concentrerede © 
svovlsyre; denne antagelse har vist sig at være feilagtig. Hvad der 
imidlertid taler meget sterkt imod, at de skulde tilhøre indigogruppen, 
er deres opløselighedsforhold. De rødbrune farvestoffe er nemlig meget 
let opløselige saavel i fortyndet alkohol (45 %) som i en blanding af lige 
volumdele æther, alkohol (96) og vand, medens indigorødt er meget 
tungt opløseligt i alkohol og æther, og indigobrunt kun å ringe mængde 
opløses i alkohol. At i hvert fald en del af dette residuum ikke tilhører 
indigogruppen lader sig med sikkerhed bevise, idet man allerede med 
1 Wang: Ueber die quantitative Bestimmung des Harnindikans. Zeitschrift f. physio- 
logische Chemie. Bd. 25, 1898, s, 406. 
2 Obermayer: Eine Methode zur quantitativen Bestimmung der Indoxylschwefelsäure 
(Indican) im Harn. Wiener klin. Rundschau, 1898, No, 34, s. 537. 
% Wang: Weiteres über die quantitative Bestimmung des Harnindikans. Zeitschr, f. 
physiologische Chemie, Bd, 27, 1899, s. 139. 
* Bouma: Ueber die quantitative Bestimmung des Harnindicans nach Wang—Obermayer, 
Zeitschr. f, physiol. Chemie, Bd. 27, 1890, s. 348. 3 
5 Obermayer Bemerkungen zu der vorläufigen Mittheilung des Dr. Eyvin Wang: »Ueber 
die quantitative Bestimmung des Harnindikanse, Zeitschr. f. physiol, Chemie, Bd. 26, 
1898—99, 8. 427. 
