1900. No. 4. OM INDICANURI. 4 
ww 
førstnævnte kan imidlertid kun fremkomme ved en øget æggehvideomsæt- 
ning i organismen, der ikke har noget med tarmforraadnelsen at gjøre. 
Heller ikke de absolute værdier for æthersvovlsyreudskillelsen udgjør 
noget exact maal for æggehvideforraadnelsen i organismen, * idet nemlig 
samtlige kjendte spaltningsprodukter ogsaa kan udskilles i anden form, 
saaledes er tidligere nævnt, at skatolcarbonsyre udskilles uforandret gjen- 
nem urinen, og de aromatiske oxysyrer udskilles væsentlig som frie syrer 
eller salte, endelig kan baade phenol, indol og skatol udskilles som parrede 
forbindelser med glycuronsyre. 
Ved siden af æthersvovlsyrebestemmelsen vil det derfor ogsaa være Forholdet 
af interesse at bestemme kvantiteten af de enkelte kjendte aromatiske "lem 
spaltningsprodukter som dannes ved æggehvideforraadnelsen. Hidtil har peas 
man kun været i besiddelse af brugbar methode til kvantitativ bestem- syrer. 
melse af urinens phenolgehalt, medens de øvrige, og da specielt indican, 
kun er bestemt ved hjælp af kvalitative methoder. Særlig har man ved 
talrige undersøgelser søgt at bringe paa det rene, hvorvidt der hersker 
noget konstant forhold mellem indican og æthersvovlsyrer. Resultaterne 
heraf er ikke synderligt overensstemmende, saaledes anfører Brieger*, at 
han ikke har kunnet konstatere nogen parallelisme med hensyn til udskil- 
lelsen af indigo, phenol, oxysyrer og æthersvovlsyrer. 
v. Noorden? anfører, at indigobestemmelse i grunden kommer ud paa 
det samme som veining af de parrede svovlsyrer, dog anser han den 
førstnævnte for mindre værdifuld end den anden. 
v. Pfungen® observerede hyppigt aftagen af indicangehalten, samtidig 
med at æthersvovlsyremængden sank; men heller ikke sjelden iagttog han, 
at der zkke var nogen parallelisme mellem begge størrelser. Det samme 
kan ogsaa siges om de af Krauss* anførte værdier for indigo og æther- 
svovlsyre, medens Adrian? saa godt som uden undtagelse fandt samtidig 
af- og tiltagen af disse urinbestanddele. 
| Brieger: Einige Beziehungen der Fäulnissprodukte zu Krankheiten. Zeitschr. f. klin, 
Medicin. Bd. 3, 1881, s. 484. 
v. Noorden: Ueber die Ausnutzung der Nahrung bei Magenkranken. Zeitschr. f. klin. 
Medicin. Bd. 17, 1890, s. 530. 
v. Pfungen: Beiträge zur Lehre von der Darmfåulniss der Eiweisskörper. Ueber Darm- 
fäulniss bei Obstipation, Zeitschr. f, klin. Medicin, Bd. 21, 1892, s. 138. 
‘ Krauss: Ueber die Ausnutzung der Eiweissstoffe in der Nahrung in ihrer Abhängig- 
keit von der Zusammensetzung der Nahrungsmittel. Zeitschr. f. physiol. Chemie, Bd. 15, 
1894, 5. 173— 78. 
Adrian: Weitere Beobachtungen über den Einfluss täglich einmaliger oder fractionierter 
Nahrungsaufnahme auf den Stoffwechsel des Hundes. Zeitschr. f. physiol, Chemie, 
Bd, 19, 1894, s. 129. 
