1900. No, 4. OM INDICANURI. 45 
4. Fodringsforsog med indol. 
Efterat det var lykkedes mig at foretage kvantitativ bestemmelse af 
urinindicanet ved hjælp af en nogenlunde bekvem og neiagtig methode 
udførte jeg i vintersemesteret 1896—97 efter foranledning af Ar. prof. dr. 
E. Salkowski en række forsøg med indolfodring for at undersøge: 
1. Forholdet mellem den givne mængde indol og den udskilte 
indigo. 
2. Forholdet mellem den givne mængde indol og de udskilte æther- 
svovlsyrer. 
3. Forholdet mellem den udskilte indigo og æthersvovlsyrerne. 
Tidligere undersøgelser paa dette omraade er overordentlig spar- 
somme. I den mig tilgjængelige literatur har jeg kun fundet, at Masson! 
en enkelt gang har foretaget kvantitativ bestemmelse af den udskilte indigo 
efter injection af indol. Til forsøget benyttedes en kanin, som injiceredes 
0.135 gr. indol subcutant. 4 timer senere paavistes indigokrystaller fra 
urinen og 36 timer efter injectionen var urinen indicanfri. Den udskilte 
mængde indigo udgjorde 0.0455 gr. eller 30% af det givne indol. 
Kvantitative bestemmelser er ogsaa udførte af Faffe?; han experi- 
menterede med hunde og gjenfandt 21—27 % af det givne indol i form 
af indigo, naar den injicerede mængde var 0.15—0.20 gr.; efter indsproit- 
ning af 0.05 gr. gjenfandt han 16%. Indicanurien var altid forbi efter 
36 timers forleb. 
1 Masson: Des matières colorantes du groupe indigo, considérées au point de vue 
physiologique, Arch. de Physiologie norm. et path. Bd. 21, 1874, s. 960. 
’ 
Yaffe: Ueber die Ausscheidung des Indicans unter physiologischen und pathologischen 
Verhältnissen. Arch, f, pathol, Anatomie. Bd, 70, 1877, s. 78. 
