Vegetabil og 
animal 
æggehvide. 
62 EYVIN WANG. M.-N. KI. 
Salkowski og Weiss? udførte forsøg med hund og fandt, at indican- 
gehalten aftog under fodring med lim, idet der i tre dage paavistes fra 
spor til 3 mg. indigo; under fodring med fibrin i tre følgende dage var 
der gjennemsnitlig 16.6 mg. indigo i urinen pr. dag, og under en føl- 
gende periode med kjødfodring holdt indicanudskillelsen sig meget betydelig. 
Faffe* anfører, at indicangehalten hos hunde er proportional med 
næringens kvælstofmængde. Naar dyrene fik kjøkkenaffald væsentlig 
bestaaende af grød og poteter, var indicanreaktionen negativ eller meget 
svag, 
Peurosch* udforte forsøg med kaniner og fandt, at vegetabilske 
næringsmidler med undtagelse af friskt gras, ikke var istand til at frem- 
bringe indicanuri; ved fodring med kjod fandt han derimod konstant en 
strax han gav kjød, kom der betydelig mængde indican i urinen. 
meget sterk indicanreaktion. Den samme forskjel mellem plante- og dyre- 
æggehvide blev konstateret af Christiani®, som hverken kunde paavise 
phenol eller parrede svovlsyrer hos høns under vegetabilsk næring. Ved 
fodring med kjød fandt han begge dele, hvorimod indican ikke kunde 
paavises. 
Ortweiler® foretog selvforsøg og fandt meget rigelig indicanmængde, 
naar han spiste kjød eller fisk. For at prøve indflydelsen af hønseægge- 
hvide spiste han i to forsøg 9 æg pr. dag, dette bevirkede ikke paa langt 
nær saa rigelig indicanudskillelse som kjødet. Ved plantenæring (brød, 
bønner, lindser og ærter) aftog reaktionens styrke. To forsøg med kvæl- 
stoffattig næring bragte indicanreaktionen til at forsvinde. Hos kaniner 
kom han til samme resultat som Peurosch. 
Fr. Müller‘ foretog kvantitativ indicanbestemmelse ad spectrofoto- 
metrisk vei og fandt hos en kanin 0,9 og 0.4 mg. indigo under ernæring 
med kogte ærter. Under kjødnæring steg mængden til 5.8 mg., hvor- 
efter den under kvælstoffri næring i løbet af 4 dage fuldstændig svandt. 
1 Salkowski: Ueber die Quelle des Indicans im Harn der Fleischfresser. Berichte der 
deutschen chem, Gesellschaft, Bd. 91, 1876, s. 139. 
* Weiss: Beiträge zur Lehre von der Pancreasverdauung, Arch, f, pathol, Anatomie, 
Bd. 68, 1876, s. 419. 
% Yaffe: Ueber die Ausscheidung des Indicans ete, Arch, f, pathol, Anatomie, Bd. 70 
1877, 8. 76. 
* Peurosch: Beiträge zur Lehre über die Entstehung des Indicans im Thierkörper. Dis- 
sertation, Kønigsberg 1877, s. 28. 
Christiani: Ueber das Verhalten von Phenol, Indol und Benzol im Thierkörper. Zeit- 
schr, f. physiol. Chemie, Bd. 2, 1878—79, 5. 275. 
6 Ortweiler: Ueber die physiologische und pathologische Bedeutung des Harnindicans. 
Dissertation, Würzburg 1885, s. 18. 
7 Fr Müller: Ueber Indicanausscheidung durch den Harn bei Inanition. Mittheilungen 
aus d. med, Klinik zu Würzburg. Bd, 2, 1886, s. 348. 
