1900. No. 4. OM INDICANURI. me 
9. Indican under sygdomme. 
Efterat indolets forhold til urinindicanet var blevet kjendt, og efterat 
man havde paavist indol som produkt af æggehvidens forraadnelse i tar- 
men, faldt det naturligt at søge forøget indicanudskillelse ved sygdomme 
i fordøielseskanalen. 
Meget stor indicanmængde i urinen ved tyndtarmocclusion (invaginatio) 
er første gang omtalt af Carter). Dernæst iagttog Jaffe? i et dødeligt 
forløbende tilfælde af ileus (incarceration af tyndtarmen) en kolossal indican- 
uri. I en større række analoge tilfælde paaviste han senere det samme”, 
og han ansaa derfor pathologisk forøgelse af indicanet i første række at 
være knyttet til sygdomme med hindret passage for tyndtarmens contenta. 
Ved dyreexperiment paaviste han, at ligatur af tyndtarmen bevirkede 
en sterk forøgelse af indicanudskillelsen, hvilken allerede begyndte inden 
24 timer og i løbet af de følgende 2—3 dage naaede sit maximum. 
I overensstemmelse hermed iagttog han ogsaa, at indicanurien var 
ubetydelig og hurtig forbigaaende, naar tarmocclusionen kun var af kort 
varighed. 
Ganske andre resultater gav ligatur af tyktarmen, idet der for det 
meste slet ikke viste sig nogen forøgelse af urinens indicangehalt, eller 
den var ubetydelig og optraadte meget senere end ved tyndtarmocclusion. 
Ved tyktarmileus af længere varighed ansaa han derfor indicanforøgelse 
I Carter: Notes of two cases in which the Urine yielded Indigo. Edinburgh med. Journal 
No. 37, July 1858, s. 85. 
Jaffe: Ueber den Ursprung des Indicans im Harne, Centralblatt fiir die med, Wissen- 
schaften, 1872, No. 1, s. 2, 
3 Jaffe: Ueber die Ausscheidung des Indicans unter physiologischen und pathologischen 
Verhältnissen. Centralblatt f. d. med. Wissenschaften, 1872, No. 31, s, 482. 
Yaffe: Ueber die Ausscheidung des Indicans unter physiologischen und pathologischen 
Verhältnissen. Arch, f. pathol, Anatomie. Bd, 70, 1877, s. 80. 
tw 
Tyndtarm- 
occlusion. 
Tyktarm- 
occlusion. 
