1900. No. 4. OM INDICANURI. 79 
occlusions lokalisation formulerer Mothnage/! saaledes: Efter udelukkelse 
af feilkilder (peritonit, tidligere tarmsygdom) taler indicanuri i de første 
dage af sygdommen for occlusion af tyndtarmen, medens manglende indican- 
forøgelse taler for tyktarmocclusion. Ved længere varighed taler det nega- 
tive fund fremdeles for tyktarmen, medens det positive ikke længer giver 
nogen veiledning for diagnosen. Leichtenstern? fremhæver ogsaa symp- 
tomets vigtighed, men gjør opmerksom paa, at occlusion af tyndtarmens 
øverste del (duodenum) ikke ledsages af indicanuri, saaledes at altsaa for- 
holdet bliver det samme som ved tyktarmocclusion. 
Sterk forøgelse af indicanmængden ved diffus peritonit blev ogsaa 
først iagttaget af Faffe?, samt senere konstateret af samtlige ovennævnte 
forfattere. Aarsagen er den samme som ved tyndtarmocclusion, idet saa- 
vel tarmindholdets bevægelse som resorptionen fra tarmslimhinden er hindret. 
Nothnagel* anser indicanuri som et særdeles vigtigt symptom ved 
den akute, diffuse peritonit, saaledes at han endog anser diagnosen for 
tvivlsom, hvis dette symptom mangler. 
Circumscript peritonit og perityphlit viser derimod mere varierende 
forhold med hensyn til indicanudskillelse; Fagfe fandt saaledes i to tilfælde 
lidet indican, det samme var ogsaa tilfældet i to af Brieger? undersøgte 
tilfælde, medens et tredie (perityphlit) viste meget sterk reaktion, hvilken 
aftog samtidig med patientens bedring. Rigelig indicanuri ved disse lidelser 
er paavist af Senator?, Ortweiler® og G. Hoppe-Seylerÿ. 
Det er imidlertid ikke alene hindret tarmpassage, som giver anledning 
til øget indicangehalt i urinen. Det samme, dog ikke i saa høi grad, er 
ogsaa paavist under stik modsatte omstændigheder, nemlig ved tarm- 
sygdomme, som er forbundne med diarrhoe, saaledes ved chronisk tarm- 
katarrh (Hennige®, Ortweiler?) og gastro-enterit (de Vries®, Brieger®, Hen- 
nige>, Ortweiler?) samt tabes meseraica (Senator3). Kun spor af indican- 
under gastroenterit iagttog Brieger® hos 13 patienter, som var syge efter 
nydelsen af bedærvede fødemidler. Hvis diarrhoen skyldes sygdom i tyk- 
tarmen, er indicanudskillelsen liden, ved dysenteri fandt Faffe? og Brieger? 
saaledes lidet indican. 
Nothnagel: Die Erkrankungen des Darms und des Peritoneum, Pathologie u, Therapie. 
Bd. 171, Wien 1896, s. 380. 
Leichtenstern: Der Meus und seine Behandlung. Verhandl, des VIII Congresses für 
innere Medicin, Wiesbaden 1889, s. 41. 
Jaffe: Se literaturangivelse s. 77. 
Nothnagel: Die Erkrankungen des Darms und des Peritoneum, Pathologie und Thera- 
pie. Bd. 17 II, Wien 1898, s. 577. 
Se literaturangivelse s. 77 og 78. 
0 
a 
Peritonit, 
diffus. 
Peritonit, 
eircumscript, 
Diarrhoe, 
Dysenteri. 
