82 EYVIN WANG. M.-N. Kl. 
På 
blev først studeret af Aast1, som benyttede urinens ætliersvovlsyremængde 
som direkte maal for tarmforraadnelsens intensitet. Da mavesaftens salt- 
syre har antiseptisk virkning, gik han ud fra, at den normale mavesaft 
maatte virke hæmmende paa tarmforraadnelsen, idet den tilførte næring 
»desinficeredes« i ventriklen. For at bringe dette paa det rene gav han 
enkelte dage store doser alkali (calciumkarbonat eller natriumbicarbonat) 
for at neutralisere den fri saltsyre; han iagttog da, at æthersvovlsyrerne i 
flere (3—5) dage efter tiltog i mængde. I et enkelt tilfælde undersøgte 
han ogsaa urinens indicangehalt uden at konstatere nogen forøgelse efter 
alkali, medens phenolreaktionen et par dage efter alkalitilførselen tiltog i 
styrke. 
Lignende forsøg er ogsaa udførte under Stadelmanns ledelse af Hagen- 
torn?, som fandt, at sodavand og natriumkarbonat ikke foranledigede nogen 
forøget udskillelse af æthersvovlsyrer, eller den var i ethvert fald ganske 
ubetydelig. Derimod tiltog deres mængde med 30—40 % under forsøg 
med citronsurt natron; denne forøgelse vedvarede kun under alkaliperioden, 
saaledes at der allerede den første dag i efterperioden atter viste sig nor- 
male forhold. 
Wasbutzki? fandt øget mængde æthersvovlsyrer og samtidig sterk 
indicanreaktion, naar mavesaften ikke indeholdt fri saltsyre, eller naar salt- 
syregehalten var liden. Ved hyperaciditet var udskillelsen af de nævnte 
forbindelser mindre end under normale forhold. 
v. Noorden* finder ikke at kunne tillægge disse sidste undersøgelser 
synderlig betydning ved bedømmelse af saltsyrens indflydelse, da de er 
udforte med patienter, som led af cancer og ulcus ventriculi. Med hensyn 
til Kast’s resultater bemærker han, at forsøgsanordningen ikke er fuldt 
tilfredsstillende, idet tarmen oversvømmes med alkali, hvilket ikke kan 
være uden betydning for sekretion af galde-, pancreas- og tarmsaft, hvorved 
nye faktorer, hvis rækkevidde ikke kan bedømmes, kommer til. Endvidere 
antager han, at resorptionen af æggehvidens spaltningsprodukter hindres, 
hvorved fgrraadnelsesbakterierne faar anledning til at paavirke mere ægge- 
hvide end normalt. Han undersøgte selv 8 patienter, hos hvilke der var 
1 Kast: Ueber die quantitative Bemessung der antiseptischen Leistung des Magensaftes, 
Festschr, z, Eröffn, des neuen allg. Krankenhaus zu Hamburg — Eppendorf 1889, 
s. 2 flg. 
2 Hagentorn: Ueber den Einfluss des kohlensauren und citronsauren Natrons auf die 
Ausscheidung der Säuren im Harn, — Sfadelmann: Einfluss der Alkalien auf den 
Stolfwechsel, Stuttgart 1890, s. 117. 
8 Wasbutzki: Ueber die Magengährungen und Ihren Einfluss auf die Fäulnissvorgänge im 
Darmkanal. Dissertation, Strassburg 1890, s. 32. 
Å v, Noorden: Ueber die Ausnützung der Nahrung bei Magenkranken. Zeitschr, f. klin, 
Medicin. Bd. 17, 1890, s, 522—533. 
