1900. No. 4. OM INDICANURI. 
pal 
Lynn 
Häberlin! udforte Faffe’s indicanreaktion gjentagne gange hos 51 
patienter med cancer ventriculi. Kun hos rr (20%) fandt han sterk for- 
øgelse; hos mange vexlede gehalten i løbet af sygdommen betydelig, og 
han anser derfor indicanundersogelsen uden diagnostisk betydning. 
Ogsaa ved ulcus ventriculi er der gjennemgaaende paavist øget indican- 
udskillelse (Senator?, Brieger®, Hennige?, Ortweiler?, v. Noorden3), dog 
ikke saa sterk som ved cancer. 
Dannelse af æggehvidens spaltningsprodukter udenfor tarmkanalen blev 
først paavist af Brieger‘, som fandt phenol i stinkende pus fra en phleg- 
monos absces; senere har ogsaa Ortweiler? fundet indol i stinkende pus 
fra empyem og pyo-pneumothorax. 
Øget udskillelse af æggehvidens forraadnelsesprodukter kan man altsaa 
foruden ved sygdomme i fordøielseskanalen ogsaa vente ved sygdomme, 
som er forbundne med putrescens, f. ex. bronchitis putrida, gangræna pul- 
monum, mange carcinomer, abscesser 0, s. v. 
Ved en række sygdomme, hvor der hverken var tarmforstyrrelser og 
heller ikke nogen pusansamling, fandt Brieger® en øget phenoludskillelse, 
navnlig var dette tilfældet ved en del infektionssygdomme som difteri, 
erysipelas, mange tilfælde af pyæmi samt delvis ogsaa scarlatina. Han 
antager, at der under disse sygdomme opstaar »kleinste necrosen« ved 
bakteriers invasion i vævene, og han samler dem i en gruppe med navnet 
»fåulnisskrankheiten«. Ved difteri, scarlatina og erysipelas fandt dog Ort 
weiler lidet indican og Haldane" fandt tal, som laa indenfor normen ved 
phenolbestemmelser under scarlatina, miliærtuberculose og difteri. 
Keilmann° fremhævede indicanuri som et vigtigt hjælpesymptom ved 
diagnosen af skjulte pusansamlinger; han mente, at reaktionens styrke stod 
i forhold til sygdommens omfang og intensitet. Han excluderede tarmen 
ı Haberlin: Ueber neue diagnostische Hülfsmittel bei Magenkrebs. Deutsches Arch. f. 
klin, Medicin. Bd. 45, 1889, s. 339. 
Se literaturangivelse s. 77 og 78. 
3 v. Noorden: Ueber die Ausniitzung der Nahrung bei Magenkranken, Zeitschr. f. klin. 
Medicin. Bd. 17, 1890, s. 531. 
‘ Brieger: Ueber Phenolausscheidung bei Krankheiten und nach Tyrosingebrauch. Zeit- 
schr. f. physiol. Chemie. Bd. 2, 1878—79, s. 253. 
5 Ortweiler: Ueber die physiologische u. pathologische Bedeutung des Harnindicans- 
Dissertation. Würzburg, 1885, s. 36. 
6 Drieger: Einige Beziehungen der Fäulnissprodukte zu Krankheiten. Zeitschr. f klin. 
Medicin. Bd. 3, 1881, s. 489. 
1 Haldane: Die Ausscheidung der aromatischen Körper in Fieber. Ref i Jahresberichte 
ib. d. Fortschr. d. Thierchemie, Bd. 19, 1890, s. 424. 
3 Keilmann: Beobachtungen über die diagnostische Verwerthbarkeit der Indicanurie, 
St. Petersburger med. Wochenschr. Jahrg. 18 
: © 
1893, No. 15, s. 135. 
? 
Ulcus 
ventriculi. 
Putride 
sygdoms- 
processer. 
Briegers 
»fåulniss- 
krankheiten«. 
Abscesser, 
phlegmoner 
etc. 
