1900. No. 4. OM INDICANURI. 121 
Ved et stort antal af undersogelserne har indigoværdierne vist bety- 
delige variationer fra dag til anden, uden at nogen aarsag hertil har været 
mulig at paavise; saaledes findes daglige variationer af indigomaengden i 
mg. i: 
Tilf. no. 3: 13.5—44.7—17.5—46.4—26.1—50.6—28.9. 
» - 5: 15.5—48.7—24.8. 
» - 6: 10.9— 2.5—13.0. 
D TI: 10.4— 5.1 IL. 
me 03: (63 17.3. 
» - 16: 15.7— 7.6—13.0. 
» - 18: 19.6—14.3—25.3 og 11.8—6.7—14.4—8.6. 
» - 22: 5.8—31.8—30.6—17.8—2.5. 
mM = 26: 12.5— 5.2. 
» - 29: 36.8—88.3—30.5. 
» - 32: 20.5— I.9—15.0 08 14.0— 9.8—19.4. 
» - 35: 19.3— 6.9—16.2. 
» - 42: 27.4—12.8— 5.1—13.8. 
» = 43: 0,8— 8.8—18.7—15.0— 5.8. 
» - 46: 7.9—21.2—16.0—spor—o—16.2—1.2—13.3—6.1—o. 
» = 49: 19.5— 5.2— 8.7—27.0—42.9—15.5. 
» - 50: 5.3—16.7 og 15.1—48.1—53.8—33.0. 
» - 51: 6.1—12.6— 3.2. ; 
Mr 53: 13.2—37.3—22.3—19.1—51.4. 
M = 59: 18.3— 2.9— 5.9. 
« - 64: 14.5—0 og II.4—O—17.0— 1.5—12.6—0— 9.0— 3.7. 
Gaar vi dernæst over til nærmere at betragte indicanudskillelsen ved 
de forskjellige sygdomsgrupper, som er undersegte, saa finder vi ogsaa her 
varierende resultater. Saa godt som uden undtagelse ser man nemlig 
inden samme sygdomsgruppe, at indigoverdierne i et tilfælde er store, 
medens et andet tilfælde med samme kliniske billede viser indigomængder, 
som ikke overskrider det normale. Videre finder man, at forogelsen i 
mange tilfælde, hvor man skulde vente, at den var betydelig, dog ikke 
er større end, hvad man kan finde under tilstande, hvor ingen rimelig aar- 
sag kan paavises til, at der overhovedet er en forøgelse. 
Ved de 3 tilfælde af tyndtarmocclusion er der i de to første (no. I & 2), 
hvor incarcerationen havde varet omtrent et døgn, en betydelig forøgelse 
de første dage, hvorefter indicanmængden hurtig aftager til normale værdier. 
I det 3die tilfælde (no. 3), hvor incarcerationen kun havde varet nogle 
timer, er der det første døgn ingen forøgelse, hvorefter der viser sig en 
Tyndtarm- 
ocelusion, 
