Peritonitis, 
122 EYVIN WANG. M.-N. Kl. 
maadelig stigning med paafølgende formindskelse, efterat tarmpassagen 
atter er reetableret. I en længere efterperiode (13 dage) viser der sig 
imidlertid i dette tilfælde en betydelig forøget indicanmængde med de 
største indigoværdier, efterat der endog har været rigelig afføring. 
Der paavistes i disse tilfælde indtil 60 mg. indigo pr. døgn (oprinde- 
lig methode). Ligesaa store og større værdier fandtes i et tilfælde af 
chronisk peritonit (no. 4), hvor der var daglig regelmæssig afføring, lige- — 
ledes i et tilfælde af circumscript peritonit med tuberculøs enterit (no. 5) 
samt i et tilfælde af tvivlsom cancer med chronisk diarrhoe (no. 29). En- 
delig har jeg ogsaa paavist over 50 mg. indigo (oprindelig methode) i et 
tilfælde af diabetes (no. 50), hvor patienten befandt sig vel og havde regel- 
mæssig afføring. Næringen bestod i dette tilfælde for en væsentlig del af 
kjød; dette moment kan imidlertid neppe tilstrækkeligt forklare den store 
indicanmængde. Under mine selvforsøg (se side 68) lykkedes det mig i 
ethvert fald ikke at paavise mere end 26.7 mg. indigo trods nydelsen af 
et meget stort kvantum kjød. Tilslut skal ogsaa nævnes, at jeg en enkelt 
gang hos et barn, der befandt sig fuldstændig vel, og specielt ikke frem- 
bød noget tegn til fordøielsesforstyrrelse, har paavist over 50 mg. indigo. 
Indicanmængden hos denne patient (no. 53) var ogsaa de øvrige dage af 
undersøgelsesperioden betydelig større, end hvad man skulde anse for 
normalt. 2 
I det hele har jeg undersogt 7 tilfælde af peritonit; i 4 af disse var 
indicanudskillelsen øget. Det ‘ene af tilfældene (no. 4) viste den største 
indigomængde, som det er lykkedes mig at konstatere, idet værdierne, 
paa en undtagelse nær, varierede mellem ca. 60 og 100 mg. (modificeret 
methode). Tilfældet var en chronisk peritonit uden paaviseligt exsudat. 
Særdeles stor indicanmængde fandt jeg ogsaa hos no. 10, hvor der for- 
uden en circumscript fibrino-purulent peritonit var en tarmtuberculose med 
chronisk diarrhoe. Det 3die tilfælde med indicanforøgelse (no. 5) var en 
chronisk peritonit med maadeligt exsudat, ogsaa hos denne patient var 
der i hele undersøgelsesperioden diarrhoe. Endelig var der øget indican- 
udskillelse i et tvivlsomt tilfælde af peritonit (no. 9), hos hvilken der i 
undersøgelsesperioden var obstruction. 
De øvrige 3 tilfælde (no. 6, 7 og 8) viste indigoværdier, som ikke 
overskred normen. Samtlige. disse tilfælde var chroniske tuberculose peri- 
toniter med let paaviseligt exsudat. I det ene tilfælde (no. 6) var der 
obstruction, i det andet (no. 7) diarrhoe, og i det 3die (no. 8) var affø- 
ringen paa det nærmeste normal; i dette sidste tilfælde foretoges ogsaa 
kvantitativ bestemmelse af æthersvovlsyrerne uden at der fandtes nogen 
øget mængde af disse. 
