rå 
1900. No. 4. OM INDICANURI. 125 
Af to tilfælde med vit. organ. cordis, hvor der ikke var fuldstændig 
kompensation, fandtes der i det ene (no. 41) noget stærkere indicanreaktion 
end sædvanligt, i det andet (no. 42) var udskillelsen øget. En 3die patient 
(no. 40) med kompenseret hjertefeil viste normale indigomængder. 
I et tilfælde af acut nephrit (no. 44) var der ingen forøgelse af indican- 
mængden. Hos en anden patient (no. 43), hvor nephriten var afloben, 
viste indicanudskillelsen sig betydeligt varierende. 
Indicanmængden var hos to patienter med spondylit i det ene tilfælde 
(no. 45) normal, i det andet (no. 46) sterkt varierende. 
Ved et tilfælde af diabetes mellitus (no. 47) fandt jeg normale vær- 
dier saavel for indican som æthersvovlsyrer. Hos en anden, der befandt 
sig fuldstændig vel (no. 50), var udskillelsen betydelig forøget, tildels med 
store variationer. En 3die patient (no. 49) viste under en undersøgelses- 
periode eget indicanmængde; ca. 14 dage senere var udskillelsen hos 
samme patient i en periode af 11 dages varighed fuldstændig normal. 
Endelig fandtes indicanmængden hos en 4de patient (no. 48), som i hele 
undersogelsesperioden led af diarrhoe, meget sterkt vexlende. 
Af de øvrige tilfælde (no. 51—64) viser samtlige (pseudoleucæmi, an- 
æmi, chorea, hysteri og epilepsi) paa en enkelt undtagelse nær (no. 53) 
/ 
ingen forogelse af indicanmængden. Den ene patient var en 10 aar gl. 
pige, som blev behandlet for anæmi; hun befandt sig i undersogelses- 
perioden vel og tiltog raskt i vægt; indicanudskillelsen forholdt sig hos 
hende temmelig uregelmæssig og opnaaede en enkelt gang ligesaa stor 
sterrelse, som jeg havde fundet ved tyndtarmocclusion. 
Det sidste tilfælde (no. 65) er en patient med thrombose af vena 
iliaca, som ogsaa i enhver henseende befandt sig vel, indigoudskillelsen 
viste sig dog tydelig og konstant foreget, uden at der kunde paavises 
nogen rimelig forklaring hertil. 
I det hele taget ser man altsaa, at nærværende undersogelser i flere 
henseender har givet inkonstante resultater, og det synes vanskeligt at 
fastslaa nogen bestemt forbindelse mellem den fundne indicanmængde og 
de kliniske sygdomsbilleder. 
I et senere afsnit skal jeg komme tilbage til sporgsmaalet om indican- 
uriens diagnostiske betydning. 
Vit. organ. 
cordis, 
Nephritis. 
Spondylitis. 
Diabetes 
mellitus. 
Pseudoleu- 
cæmia, 
Anæmia, 
Chorea, 
Hysteria, 
Epilepsia. 
Thrombosis 
ven. iliac, 
