Kreosot. 
Guajacol. 
Laxantia. 
130 EYVIN WANG. M.-N. Kl. 
fandt meget indican under brugen af salicylsyre. Han mente, at der ved 
siden af salicylsyredannelsen i organismen ogsaa fremkom en forbindelse 
af indigogruppen. Fafe! gjentog forsøget, idet han gav saavel mennesker 
som hunde salicylsyre; han kom uden undtagelse til negativt resultat med 
hensyn til indicandannelsen. At salicylsyren udskilles kvantitativt dels i 
uforandret tilstand, dels i form af salicylursyre, er paavist af Mosso® i 
Schmiedebergs \aboratorium. 
Af de antiseptisk virkende lagemidler skal tilslut ogsaa kreosot om- 
tales. Aletzinsky® fandt, at smaa doser bevirkede en paafaldende forø- 
gelse af urinindicanet. Som desinfektionsmiddel for tarmen blev det ogsaa 
prøvet af Pfungen*; den gjennemsnitlige udskillelse af parrede svovlsyrer 
var den samme som i den forudgaaende periode uden medicin. Indican- 
udskillelsen viste heller ingen forandring. Han anstillede ogsaa forsog med 
guajacol med samme resultat. 
De forste iagttagelser af afforingsmidlers indflydelse paa indicanudskil- 
lelsen findes hos de Vries”; efter brugen af ol. ricini, Karlsbadersalt og 
sulphas natricus iagttog han en sikker men ikke betydelig forøgelse af 
urinindicanet. Henrichsen® anvendte foruden de nævnte midler ogsaa 
pulvis liquiritiæ compositus og Ofener bittersalt og konstaterede i neppe 
halvparten af de undersøgte tilfælde en tydelig forøgelse af indicangehalten, 
medens ‘han ogsaa enkelte »normaldage« uden paaviselig grund fik en 
betragtelig forøgelse, der ikke stod tilbage for, hvad der var anseet som 
virkning af de laxerende midler. I det hele taget var indicangehalten til 
de forskjellige dagstider meget vexlende og afhængig af urinens con- 
centration. 
Ol. ricini er videre prøvet af Morax? og Bartoschewitsch®, som begge 
1 Yaffe: Ueber die Entstehung des Indigos im Thierkörper. Centralblatt f. die med. 
Wissenschaften, 1875, No. 39, s. 657—61. 
Mosso: Quantitative Untersuchungen über die Ausscheidung der Salicylsäure etc. Arch. 
f. experiment, Pathol. u. Pharmacol, Bd. 26, 1890, s. 275. 
3 Kletzinsky: Ueber die chemische Konstitution und semiotische Bedeutung des Harn- 
indigs. Wiener med. Wochenschr, Jahrg. 9, 1859, No. 27, s. 438. 
4 Pfungen: Beiträge zur Lehre von der Darmfäulniss der Eiweisskörper. Zeitschr. f. klin. 
Medicin. Bd. 21, 1892, s. 138. 
5 de Vries: Ueber das Indikan im Harn und seine diagnostische Bedeutung. Dissertation. 
Kiel, 1877, s. 21. 
0 Henrichsen: Beitrag zur Kenntniss von der Wirkung der Abführmittel, Dissertation, 
Kiel, 1884, s. 47. 
7 Morax: Bestimmung der Darmfäulniss durch die Ætherschwefelsäuren im Harn, _-Zeit- 
schr. f, physiol, Chemie, Bd. 10, 1886, s. 323. 
8 Bartoschewitsch: Zur Frage über das quantitative Verhalten der Schwefelsäure und der 
Actherschwefelsäure im Harn bei Diarrhoen. Zeitschr, f. physiol. Chemie. Bd. 17, 
1893, 8. 57. 
