437- . 

 SCUTELLARIA galericulata. 



Vanlig Hjelmort. Getnos. 



Bladen äro lansettlike och naggade, vid ba- 

 sen hjertformigt utskurne., Blommor ne sit- 

 ta i bladvicken. 



Linn- Fl. Sa. p. 20Q. Cl. 14. DlDYNAMlA Gymnospermia. 

 LlljebL. Sv. Fl. s. 247. Kl. II. Tvåväldige, med nakna frö. Rtt[. 

 Fl. Oecon. s. 666. Pharm. Vet. Tertianaria herba. 



J-bland den i4:de klassens vexter med obetäckta frön, utmär- 

 ker sig Scxdellariae - sVigitt genom sitt Blomfoder med nästan 

 hel och odelt mynning, hvilken efter blomningen tillslutes och 

 betäckes af ett å sidan sittande fjäll, liksom med ett lock. 

 Den vanliga Hjelmörten är tärameligen allmän , peren- 

 nerande , och tiifves bäst vid steniga stränder af sjöar 

 och floder, äfven som andra våta ställen, der den skjuter med 

 krypande rot och en upprätt, ofta mer än halfaln hög s»jelk, 

 något grenig, skarpt 4;kantig och sträf, samt bladig. Bladen 

 sitta mot hvarandra, petiolerade, ådriga och mycket fint hå- 

 riga. Blommorna utkomma omsider i Jul. och Aug. i bladvic- 

 ken, ensamma, men partals vettande St sidan samt blåfärga- 

 de. Det fröbärande tillyckta blomfodrct har utseende nästan 

 af en kapsel. 



Förmodeligen var det från den beskhet som kännes hos 

 växten, förenad med en slags lökluckt, som man fordomdags 

 inbillade sig finna ett läkemedel i den samma mot tredjedags- 

 frossan; en orsak till dess gamla Apteks-namn. Både det och 

 egenskaperne äro nu bortglömde. Kanske har örten mer an- 

 språk på värde i ekonomiskt afseende. Mongoliske Tatarerne 

 sägas bereda en art Saffian, hvars färg de hämta från dessa 

 blommor. Efter ett eget beredningssätt af får- och getskin me- 

 delst mjölk, användas de färska blommorna till färgningen 

 med tillhjelp af Munvatten , hvarefter skinnen bli blå, men 

 förändra sig i luften till en vacker grön färg som bibehåller 

 sig. Processen är vidare detaljerad i Herr Prof. Retzii Flora 

 cecon. 



Boskapen förtär Örten, men den lemnas af Svin och Hästar. 



