433- 



CARPINUS BETULUS. 



ArvENBOK. Hvitboh. Pa Franska: Charm», 



Kottames fjäll äro jemnplatta. 



t- - VI Su o S4I. Cl. XXI. Monoecia Polyandria. LIU 

 Ull s" Fl s. 294 - Cl. 13, Samkvlle. R^ Fl. 0«c. s. 15* 

 Tett, ÅUd. H*ndl. 1742" s - 26 ' 



Om detta trädslag som är inhemskt i det Södra Sverige, 

 men icke dess mindre kan vana sig vid det nordligare klima- 

 tet ej upphinner Ek och Bok i reslig växt och anseende, sa 

 är det nästan icke mindre märkvärdigt för dess egenskaper. 

 Afvenbokens slägte hör till de så kallade hängbärande växtes 

 CAmentaccae) och ibland Sambyggrarne. På fjälliga hängen, 

 aärskilte för hvardera könet, utgöras hanblommorne af enkla 

 och i kanten finhåriga fjäll, inom hvilka hvardera, ungefär 8 

 — . io ståndare finnas sittande utan blomkrona 5 men hvarje 

 fruktämne omgifves af ett i 6 ojemna flikar deit hylle. Stif- 

 ten äro djupt 2-dclte; och fruckten blir omsider en oval hop- 

 klämd upptill 6-tandad nöt, en emellan hvarje hängfjäll, hvif- 

 ka, mångdubbelt förstorade och treflikige, ligga öiver hvaran- 

 dra som en gles kotte. Trädet uppväxer stundom till 20 al- 

 nars höjd, något likt Alm, med slät, hvitgrå bark. Bladen 

 äro äggformiga, med spets, dubbelt sågtandade, släta och 

 utmärkte med parallela ådror, "Blommornas bängsn visa 

 sig i Maj} hanarnes på sidorne af qvjstarne och honornes i 

 topparne. De sednares fjäll äro större, plattare och något til I— 

 bakaböjde, och bli under frucktens tillväxt mycket större och 

 sågade i brädden. Bland alla buskar och träd som tjena till 

 inhägnader kan icke mer passande väljas än detta, emedan det 

 ger täta häckar och stänger förträffeligen t så mycket fördel- 

 aktigare som det är icke ömtåligt för jordmån eller yxan. 

 Platsen bör endast icke vara allt för sur eller sandig. Vissa 

 tidskiften, hvart 10 — 20 och 30:de år kunna häckarne hug- 

 gas 1 ■ — 2 alnar ofvan roten så väl till bränsle som virke, för 

 flere ändamål i hushållningen, såsom qvarnkuggar, hjulnaf, 

 block, tri&sor, skrufvar, klubbor m. fl. verktyg. Träämnet, ut- 

 märkt för hvitheten och icke mindre för dess seghet, låter, 

 ehuru hårdare än hagtorn och mycket tätt, väl klyfva sig; och 

 större stycken som äro brunådrige, särdeles då de tagas när. 

 mare roten af utväxte stammar (ända till en aln i omkretsen), 

 begagnas af Snickare och Svarfvaue, äfven som af Tunnbinda- 



\ 



