474- 

 EQYISETUM arvense. 



Äkerfräken. Röfrumpa , Pttggräcka , Gohbet , Aher- 

 ikäfte. På Finska: Ketunhändä , Aijänparta. 



De ofruktbara stammarne ii.ro greniga, med 

 sträfva grenar; de fruktbärande äro odelte, 

 endast omgifne med tandade baljor. 



Linn. Fl. St. p. 367. Cl. 24. Cryptogxmia. Filices. — Lilj. Sv. Fl. 

 s. 583. K). 16. Lönngifte, Ormbunkar. — Retz. Fl. eecon. s. a5i, — Mé- 

 moires de l'Ac. Imp. des Se. de S:t rétersbourg. I. 3i6. — Marr. Appar. 

 Med. 5. p. 483- — Pharm. Ecjviseti Minoris Herba. 



G, 



enom beskrifningen af ett; par andrå arter af Fråken 

 slägtet (n:o 33o — 404) är karakteren deraf nogsamt be- 

 kant. Äkerfräken är ett för väl kändt ogräs i vattensjuka 

 ängar och lerfulla åkrar, der den kryper både djupt och 

 vidt omkring rned flera alnars långa, greniga, ledfulla, 

 kantiga, mörkbruna och finludna rötter, hvilka vid lederna 

 och särdeles vid delningarne få eit slags rotknölar (Tubera) 

 af små nötters storlek, och som lätt aHalla. Från de 

 nämde långa rötterna uppskjuta, tidigt om våren, mest qvar- 

 ters långa och enkla, strimiga blomskaft, omgifne af åt- 

 skilda, hinnaktiga baljor, med vidöppen, tandad, svart- 

 nktig mynning; i toppen bära de en axlik fröredning, på 

 lika sätt som de förut beskrifne. Något senare på året, 

 och sedan de förre vissnat, uppkomma från samma rötter, 

 andra stammar som blifva större, samt, utom mindre bal- 

 jor, besatta öfverallt kransvis ined 4^ ant ig« sträfva, enkla, 

 ledfulla grenar. Desse sistnämde stammar bära ingen frö- 

 redning, och vara merendels hela sommaren. 



Vexten är i sig sjelf ett odugligt foder, ehuru Getter 

 äta den, äfvon annan, till ett sådant ställe nyligen ankom 

 men Horn-boskap, men den säges tå deraf trånsjuka, och 

 Hästaren iitmagrande diarré — och ändttHgen fåren missfall. 

 Man har väl föreslagit Äkerfräken såsom garfämne, men 

 den blir dertill föga tjenlig. Hvar helst den ymnigt visar sig, 

 är den visserligen förhatlig, så mycket mer som hvarje 

 liten rotbit eller led fortplantar densamma, och kan ej 

 utan svårighet utrotas, hviiket endast genom länge fortsatt 

 dikning kan verkställas till bottensyrans afiedande. Svin- 

 gödsel påstås emedlertid kunna bidraga till utödandet, 



