477- 



DIANTHUS DELTOIDES. 



Äkg-Neghkor. 



Örtstjelken är uppstigande och upptill grenig. 

 Blommorna ensamma. Blomfoder fjällen ovalt 

 Jansettlika, spetsiga, 2:ne sittande emot hvar- 

 andra. Kronbladen äro naggade, vid basen 

 mörkare och bara. 



Linn. Fl. Sv. p- i49- Cl. 10. Decahdi\ia Digynia. Liljebl. St. Fl* 

 t. 176. Kl. 7. Trsmänh. a qvinn. Retz. Fl. Oeconom. v. 219. 



F, 



rån en flerårig och något träaktig rot uppstiga tuflikt 

 många delta örtstjelkar besatta med lansettlika , nästan jem- 

 breda, trubbiga, och i kanten af fina broskaktiga uddar 

 sträfva blad, hvilka, liksom stjelkarne äro stundom finhäri- 

 ga. I de öfre grenärnes toppar förekommer, å hvarje, en en- 

 sam blomma, som, ehuru liten, röjer sig med sin lysande, 

 mer och mindre höga rosenröda färg. Blomfodret är efter 

 siägtets art dubbelt, och det undre består af a:ne ovalt- 

 iansettlika hvass-spetsade fjäll, som tilltryckte, äro l tum 

 kortare än den inre strimiga femtandade pipen. Kronbla- 

 den äro i ändarne naggade, vid basen släta utan hår, men 

 der af en mörkare purpur, hvaraf mynningen cirkelvis ut- 

 märkes. Stundom äro också kronbladen prickiga. 



De torraste ängar méd lerig jordmån, och icke sällan 

 grannskapet af myrstackar pr)'das af denna lilla skönhet från 

 Juli månads början intill sena hösten. Den täcka anblic- 

 ken godtgör för andra egenskaper som den saknar; emed. 

 lertid är örten smaklig för alla husdjuren, och sjelfva bien 

 hämta fördel af de ymniga blommorna, hvilkasärdeles vid 

 middagstiden öppna sig. 



Det gifves ock en afart med blågröna blad, 4 bladfjäll 

 och utom purpurmynningen (som alltid finnes) hvita kron- 

 blad, och är den så kallade Dianthus glaucm Sp. pl. p. 

 582. Denna är troligen icke vild vexande hos oss, men 

 har deremot stundom fått sin plats på blomsterlisten. 



Tsb. Vexten i naturlig storlek, blommande — a. ett 

 blad , sedt på undre sidan — b. sedt på den öfre, försto- 

 rade — c. Blomfodret, det yttre och inre, äfven förstoradt. 



