48/ + . 

 POLYGALA amara. 



Bitter Fågelört. 

 Örtstjelkarne äro uppräte; bladen trubbiga, de 

 vid roten rundaktiga och vigglika. Blommor- 

 na sitta i klase, och hafva bräm (en pensel- 

 lik tillsats). Bl om fodrets vingar äro längre 

 än Blomkronan, och med 5 nerver försedde. 



Linn. Sp. pl. p. 987. Cl. 17. Dia>ei.priA. OctARDBIA."— Liljebl. 



Sv. Fl. s. 5x5 Kl. 14. Tvåkullp. , med fröhus. — Retz. Fl. oec. s. 528- — 

 Murr. App. Med. 2. p. 445. — Collin obs; 2. p. 2o5. — Phann. Po- 

 lygalce amarse Herba, Radix. 



D, 



etta slägte har äfvensom Fumarierne, till hvilka det 

 gränsar i Sexualsystemet, något så eget, att det lika lätt 

 skiljes från andra af sin klass. Blomfodret, som består a£ 

 5 blad, har 2:ne af dem utstående, lika vingar, och desse 

 merendels färgade. Blomkronan bildas af ett ölre och ett 

 undre kronblad; det förra svarar mot seglet hos ärtblom- 

 morna, och är litet, pipigt och 2klulvit; det sednare som 

 liknar hulen (carina) är concavt, bukigt framtill och äf- 

 ven 2klufvit, med en penselformig tillsats (appendix) inun- 

 der frammantill, eller ett i fiere smala flikar deladt bräm 

 (som likväl finnes blott hos somliga arter), ö i 2 knippen 

 hopvexte ståndare äro- i kölen inncslutne tillika med pi- 

 stillen, utmärkt genom sitt 2-delta märke. Frukten blir en 

 hopklämd, hjeiiformig kapsel med 2 rum och öppnar sig 

 mogen, i kanten å ömse sidor. Af v. Linné fördes slag- 

 tet till den naturliga ordning lian kallade Lomenlacece , men 

 af Jussien till hans Pediculares, bredvid Veronica, hviiket 

 ähen synes oss naturligare. 



Polygala amara har icke varit i Svenska Flora upp- 

 dagen, ehuru den säkert förtjenar det så väl som dess gam- 

 la slägting, helst hon icke är sällsam på sidiändta ängar, 

 såsom i Roslagen &c. Hennes rot är perennerande och 

 goi vanligen flera iingerslånga örtstjelkar, som vexa upp- 

 rat" och odelte, besatta med bredt lansettlika men trub- 

 biga, helbräddade och glatta blad af möikgrön färg. De 

 vid roten äro mycket större, upp- och nedvändt egglika, 

 och uivisa icke mindre genom denna form, än genom den 

 mera högblå färgen hos blommorna , genast artens skillnad 

 från den allmänna. Vid midsommarstiden lyser hon, ut- 

 märkt bland Lundarnes småtäcka prydnader. 



