486. 



PEZIZA ONQTICA, XJMBRINA O CH ALTJT AC E A. 

 Pezizeme eller Skålsvamparne föreställa hel och håll- 

 ne concava fruktfästen, hvilkas väsende äger olika fasthet 

 an geléaktigt, än af vaxets eller lädrets consistens, sam- 

 mansatt af olvannämde fruktgömmen, tätt och parallell för- 

 enade samt fyllda med fröknopparne (sporulee) till ett be- 

 stämdt antal (merendels 8). Vid full mognad brister eller 

 försvinner den hinna som betäckt svampens yta, hvilken na 

 mera framställer, med synglasets biträde, en af de finaste 

 öppningar porös utsida, hvarigenom fröna spänstigt utdun- 

 sta som en rök vid minsta vidrörande, eller blott för ande- 

 drägten. Häruti hafva de flesta egentliga svamparne något 

 gemensamt; men livad formen angår tillhör den endast Pe- 

 zizorne. I storleken äro de liksom andra vextfamiljer skilj- 

 aktiga : jättar och pyslingar. Peziza Cacabus, i Ostindien, 

 ar mer än alnen vid tversöfver, och åter ioo af samma 

 slägte hinna knapt till bredden af en linie! Nära 200 ar- 

 ter äro redan antecknade, och af dessa tillhöra kanske hälf- 

 ten vår Flora ; och det är bland denna legio som vi uttagit 

 de trenne hvilka här föreställas. 



Ingendera af dessa är allmän, och den förste och tredje 

 är det än mindre. De förekomma tillfälligtvis på skugg- 

 lika och med löfträd bevuxna ställen, der marken är bar 

 och fuktig samt jorden blandad med lera. Bland gräs trif- 

 vas de icke, utan helst der andra multnade vegetabilier 

 finnas. Ofta vexa de gruppvis, hvarigenom formen blir 

 oordentlig, och detta händer i synnerhet den andra och 

 tredje arten, hvilka komma hvarandra i flera afseenden 

 nära; men den större är mera läderlik, den mindre tun- 

 nare och sprödare, att icke nämna färgen, som genast ut- 

 märker dem. Deremot är den öronlika så egen både i 

 form och yta, att den vid första åsynen igenkännes. Alla 

 dessa äro af kort varaktighet. Efter dygnet börja de of- 

 ta antingen att upplösas, eller förtäras de af invertes larver, 

 hvilka synas samtidige med svamparnes väsende. 



Vi känna ännu ingen nytta, hvarken för Apteket eller 

 hushållet hos dessa. Det gifves väl en svampart, (som orig- 

 tigt blifvit förd till Peziza och sedan till Tremella (Peziza 

 ellar Tremeila Auricula, ehuru den är väl snarare ett eget 

 slägte), det är den så kallade Judas-Öron, hvilken man af 

 ålder begagnat till utvertes bruk, i ögonsjukor m. m. hvar- 

 om vidare torde en annan gång få anföras. 



Tab. — 1. den öronlika Skålsvampen. — 2. den stora 

 bruna. — 3. den sämskfärgade. Alla i aat. storlek. 



