494- 

 ORNITHOGALUM minimum *). 



Finbladig Vårlök. Fuglelög. Liden Fuglemelh. 



Stjelke?i är kantig. Blomstjelharne som sitta i 

 flock, äro grenige. Kronbladen spetsiga. 



Linn. Fl. Sv. p. 107. Cl. 6. He xandrt a Monog. — Lilfebl. Sy. Fl. 

 »» l4o. Kl. 6. Sexmänn. Enqvinn. — Fl. Dan. t. 1531. 



ORNITHOGALUM spathaceum. 



Haynes Vårlök. 



Stjelken är nästan trind. Blomstjelharne 2 — 3 

 i flock sittande, odelte. Kronbladen äro 

 jemnsmala och trubbiga. 



IVilld. sp. pl. a. p. 112. Cl. 6. Hexandr. Monog. — Hayne i 

 TJsteri N. Ann. 15. st. p. 11. t. 1. — Roth i Rom. Arcliiv. 5. p. 4a. (O. 

 Haynii). Fl. Dan. t. 612. (O. minimum). 



J_-le arter af detta slägte som finnas i Norden äro vårens 

 förstling och visa den tidigaste grönskan så snart kålen 

 uppbrutit omkring odlade tomter och gräsrika lundar. De 

 äro af det slags perennerande vexter, som genom en tal- 

 rik mängd nya Lökar, härkomne från moderlöken, fort- 

 planta sig till den mängd att de med svårighet utrotas, 

 och det så mycket mindre, som de gömma sig djupt under 

 ytan. Den Jinbladiga hårlöken visar först, sällan mer än 

 ett nästan trådsmalt blad, hvarefter blomskaftet eller stjel- 

 ken uppkommer, äfven trådsmal men kantig och slät, och 

 ändar sig med 2 åtskilda, smala och alldeles släta blad. 

 Midt emellan dem sitta flete (3 — 6) blomstjelkar i iiock till- 

 hopa, och som merendels dela sig i enkla grenar, bärande 

 hvar sin blomma med slägtets karakter (se N:o 388). Kron- 

 bladen äro gula och ganska spetsiga. Genast efter blom- 

 ningen borttorka så väl bladen som blomståndet ofvan 

 jord utan att fröa sig, men fortplantningen sker på före- 

 nämde sätt genom lökarne vid roten. 



•) O. minimum L. år en af de vexter som gjort Botanisterna möda att 



. rätt urskil ja. Den i Tyskland och Frankrike allmänt så kallade, ar nog 



åtskild, och heter nu ■villosum. Den rätta minimum rar emedlertidi 



också funnen i Tyskland, gch. beskrefs der lörst tftloppc under namn 



af Q. Sternbergii. 



