4g 6 - 

 CHPlYSANTHEMUM segetum. 



Åker-Krage-Blomma. Ett er- ört. HålabäcJter. Gula 

 örter. Shummelöfs - ört. 



Bladen omfatta stjelken, blågröna, ofvantill in- 

 skurna, nästan partaggade, vid basen tandade. 



Linn. T!. Sv. p. 296. Cl< 19 Syngenesia Pol. Superfl. — Liljebl. 

 Sv. Fl. s. 5ös- K-l. i5. Syågp.ab, olika Svå^erlag. — Retz. Fl. oec. s. 166* 



V ore denna vexten lika oskyldig som den pryder med 

 sina lysande blommor, så vore ej att ångra den plats hvil- 

 ken densamma intagit i vår Flora; men olyckligtvis förtje- 

 nar den namn af ogräs och det af första rangen, inkommit 

 förmodligen med utländsk- säd för mer än ett hälft sekel, 

 som det menas, först till Halland irån Jutska landet och 

 dit från någon af de Tyska orterne. Ofver hela Södra 

 Sverige har den ock nu blifvit en obehaglig gäst, särdeles 

 på vårsädesåkrar , så väl på sandblandad som lerig grund.: 



En slägting af denna art är för detta (n. 3z6) beskrif- 

 ven. Från samma skiljer sig Akerkrage- vexten vid första 

 åseendet. Roten är derjemte annuel, ej perennerande, tapp- 

 lik och liten. Hela örtståndet är slätt och glatt. Stjelken 

 vinner ofta alns höjd, blir grenig, kantig och besatt med 

 omfattande al-långa blad, än tandade, än inskurna och nå- 

 gon gång helbräddade och till färgen blågröna. Blommor- 

 na framkomma efttr midsommaren i toppen af stjelken, 

 guldgula och lysande, samt följa solen. Blomfoder- fjällen 

 åga bred hinnaklig kant, och strålkanten är kortare än på 

 Prestkrage- blomman. Honornas märke i strålblommorna 

 befinnes stundom 3delt, och fröna, då de mogna, blifva få- 

 rade, trubbiga och utan krona. 



På mindre bördig jordmån inrotar detta ogräs sig i 

 synnerhet, och fordrar landtmannens uppmärksamhet att 

 så vida möjligt är tidigt .upprycka den, till förekommande 

 af dess kringspridande genom fröna. I tork år är den värst 

 och både utmagrar åkern och uttränger säden, och som 

 fröet behåller länge sin groningskraft, kan det nfven flera 

 år efter, sedan vexten visat sig, åter gro, då det ko mner 

 jordytan närmare. Det är således nödvändigt att i början 

 hindra tillvextea, och i händelse af öfverlägsen mängd att 



