499* 

 HELIANTHEMUM oelandicum. 



C is t us cela n di c us L i in n. 



ÖLANDS SOLHVIFVA. 



Stammen är träaktig, kulliggande, och utan 

 stipler. Bladen äro mot hvarandra sittande, 

 aflånga platta, merendels bara, eller i kanten 

 'ålLven som bladskaften håriga. Kronbladen 

 äro af lika längd med hlomfodret. 



Persoan Synops. 2. p. 77. n. 22. Linn. Fl. Sv. p. 2S4- Cl. l5- PolY- 

 ANDn. Monogynia. — Liljebl. Sv. Fl. s. 2i5. Kl. g MIhgmakbisUB 

 Encrviiuiade. — IVahlenb. de Vegei. & clim. Helv. p. 10S. 



å den märkvärdiga Kalkstenstrakt af Öland, som kallas 1 

 Alvaren, förekommer denna art af Solhvifvan, så väl som 

 flere, på andra orter af Riket okände vexter. Den är 

 visst icke någon artförändring af den som förut är beskrif- 

 ven (N:o 391), utan verkligen egen. Roten är hård och 

 lrädflktig, stiger djupt och rätt ned, och delar sig i flera 

 smalare. Stammen är busklik, ända ned fördelt i många 

 trådsmala grenar, merendels alla kulliggande, styfva, trin- 

 da, rödbruna, de äldre närmare roten bara samt ojemna 

 af förra , årens bortfallna bladstjelkar. Bladen sitta midt- 

 emot livarandra, små, ailänga med platt ej nedböjd kant. 

 På ytan synas de bara, men vid noga granskning upptäc- 

 kas oftast spridda korta tilltryckta liar, som sitta nästan 

 tofsvis; i synneihet äro de yngsta bladen utmärkt håriga 

 älven som bladskaften, hvilka till hälften omfatta stjeiken.' 

 Bladfjäll saknas alldeles. Blommorna visa sig i Juli, färre 

 eller flere klastals, på korta, raka blomskaft som utgöra 

 toppär.dan af grenarne. Blomkronans blad äro knappt längre 

 än blomfodret, stå åtskilde och äro i ändan rundade och 

 någon gång umjupne, enfärgade gula, utan fläck, och mest 

 öppna omkring middagstiden. Blomfodret är icke tillba- 

 ka b ö j <i t som på den allmänna Soilivifvan. Dessutom äro 

 åen krökta pistillen, och för synglaset borstiga och ibland 

 5 och 4-klulna märket, goda skiljemärken. 



Denna måste icke förblandas med en annan art som 

 ^Jacqviii och Decaridnlle tillagt samma namn, men kallas 

 nu H. alpestre och finnes i Österrike och Sclweiz. Den har 



