13 
större blir fördelningskoefficienten, och denna ger således ett åt- 
minstone relativt begrepp om, hur homogent ett samhälle är. 
En fråga, som jag här vill nämna, men framdeles kommer alt 
närmare ingå på, är individkoefficienten. JaAccaArpD har vid sina 
undersökningar av de alpina ängarna funnit en generisk koeffi- 
cient, d. v. s. han har funnit, att ju flera ekologiska faktorer, som 
inverka på ett område, desto flera arter förekomma inom varje: 
släkte (JaAccARD 1907). Den generiska koefficienten erhåller han. 
genom att dividera antalet arter med antalet släkten. Han har på 
detta vis fått fram en del synnerligen intressanta resultat. Jag 
önskade även använda denna koefficient för att karakterisera de 
samhällen, jag haft tillfälle att undersöka, men fann snart, att man 
ej kunde få fram något användbart resultat, då samhällena i fråga: 
äro alltför artfattiga och den generiska koefficienten i allmänhet 
blir 1. Emellertid kom jag då att närmare undersöka förhållandet 
mellan antalet individ och antalet arter och fann, att ju flera ekolo- 
giska faktorer, som inverka, desto färre individ blir det på varje: 
art. Detta förhållande uttryckes av individkoefficienten, som; 
erhålles genom att dividera antalet individ med antalet arter. 
Härav följer att individkoefficienten är omvänt proportionell mot 
de ekologiska faktorernas antal (se tab. III c). 
En synnerligen intressant företeelse, som man utomordentligt väl 
får fram genom taxering efter linjer, är zoneringen. Man får t. ex. 
en synnerligen god bild av, hur samhällen avlösa varandra på 
sluttningar mot fuktiga ställen, källdrag eller dylikt. Detta är en 
av de största fördelar metoden äger, ty det är ju av största bety- 
delse för utrönandet av de ekologiska faktorernas roll inom sam- 
hället att på ett exakt sätt kunna bestämma zonindelningen inom 
detsamma. 
En anmärkning, som framställts mot alla statistiska metoder, är 
den, att man ej kan bestämma varje individs täckningsgrad. Emel- 
lertid är det bäst, alt, innan jag närmare ingår på saken, redogöra 
för vad jag anser vara ett visst skikts, en arts eller ett individs 
täckningsgrad. 
Med ett skikts täckningsgrad menas dess förmåga att hindra en 
viss ljusmängd att nå fram till underliggande skikt. Täcknings- 
graden kan således endast mätas fotometriskt och kan ej uppskat- 
tas. Som ett bevis på vart den subjektiva uppskattningen kan leda, 
vill jag anföra följande exempel hämtat från WIESNER (WIESNER 
1893). Han undersökte ljusförhållandena i en skog, där han an- 
