21 
A L. rivulosa Ach., quoad habitum subsimili, recedit haec species 
crusta distinctius verruculosa, apotheciis obscurioribus et crassius mar- 
ginatis, margine crenulato, et imprimis sporis ovoideis (haud fabaceo- 
curvatis). 
IL. mollis (Wahlenb.) Nyl., (MALME, Lich. suec. exs. n. 272) sine dubio 
affinis, differt crusta pallidiore, rimoso-areolata, apotheciis minoribus, 
margine integerrimo, ascis brevioribus, 40—50 longis, usque 16 wu crassis, 
sporisque brevioribus, saepe subglobosis, 5,,—9 u longis, 4,5—6 crassis. 
Magis distat L. lygaea Ach. (MALME, Lich. suec. exs. n. 325), jam apotheciis 
innatis, multo minoribus, margine tenui demum excluso, thecio minus 
alto et paraphysibus arctius cohaerentibus distincta. 
Tillsammans med L. rivulosa, L. mollis, L. lygaea, L. caesioprui- 
nosa och några andra, mig ej närmare bekanta, bildar föreliggande 
art en liten särdeles karakteristisk grupp inom släktet Lecidea. Så- 
som redan framhålles av TH. M. FrIES i »Lichenographia scandina- 
vica», utmärka de sig genom ofärgat hypothecium, löst eller åt- 
minstone tämligen löst förenade, i spetsen mer eller mindre an- 
svällda och klubblika parafyser och ganska små sporer samt däri- 
genom, att thecium vid behandling med jodjodkalium efter en snart 
övergående blåfärgning blir smutsigt vinrött. Särdeles utpräglad 
är denna röda färg i övre tredjedelen eller hälften av spor- 
säckväggen, som således synes ha en annan kemisk samman- 
sättning än väggen i sporsäckens nedre del. Ännu skarpare 
framträder denna olikhet vid en mera omständlig behandling. 
Vid undersökningen av parafyserna går jag ofta till väga på så sätt, 
alt jag behandlar snittet med kaliumhydrat och därefter med sal- 
petersyra. Sedan överskottet av salpetersyran i någon mån avlägs- 
nats med vatten, tillsättes jodjodkaliumlösning. Vid en dylik be- 
handling av snitt genom apothecierna av ovannämnda arter blir 
övre tredjedelen eller hälften av sporsäcken vackert blå, under del 
att nedre delen alls icke företer någon färgning eller på sin höjd 
visar sig ytterst svagt blå. Genom samma i det hela ganska enkla 
tillvägagångssätt kan man även hos nämnda arter, särskilt hos L. 
mollis, lätt demonstrera den askogena vävnaden i hypotheciet, vil- 
ken visar sig som tjocka, tätt septerade, mer eller mindre ansvällda 
och pärlbandslika hyfer bland de smalare, mera sparsamt septerade, 
som löpa ut i theciet och bilda parafyserna. 
L. rivulosa är, såsom redan TH. M. Fries påpekat, rätt vanlig i 
södra Sverige upp till ekens nordgräns; enligt P. J. HELLBOM (Norr- 
lands lavar, sid. 87) skall den dessutom vara anträffad på ett par 
ställen i Ångermanland och på ett ställe i norra Västerbotten. I 
