95 
lyckades jag sommaren 1917 påträffa densamma strax norr om Granvik 
nära Vättern. Lokalen var en åkerren, som under de närmast före- 
gående åren hyst diverse buskar, särskilt sälg och hassel, vilka emeller- 
tid tidigt på våren 1917 delvis nedhöggos, varefter det avverkade mate- 
rialet upplades i en hög, som den 6 maj fullständigt brändes. Vid ris- 
högens brand och som en naturlig följd av densamma vart den under- 
liggande växtmattan avbränd på en cirkelformig yta av omkring 3—4 
kvadratmeter. I den av idel aska samt en del oförbrända kolbitar be- 
stående markytan fann jag den 1 juli 18 stycken på spridda avstånd från 
varandra växande, kraftiga rosettplantor av en Geranium-art, vilken jag 
utan tvekan tog för Geranium bohemicum. Som fyndet ur flera synpunk- 
ter föreföll mig vara av stort intresse, företog jag genast en mycket 
noggrann undersökning av den närmaste omgivningen i hopp att finna 
ännu flera exemplar och på samma gång erhålla förklaring till den märk- 
liga förekomsten av dessa plantor mitt uppe i askhögen. Under tidigare 
exkursioner i Granviks omgivningar åren 1914 och 1915 hade jag vid åt- 
minstone tvenne tillfällen uppehållit mig på just denna samma plats, 
dock utan att där kunnat förmärka någon G. bohemicum. Mina bemö- 
danden att hitta några ytterligare individ blevo emellertid fruktlösa, 
ehuru jag anslog även ett par av de följande dagarna till en förnyad 
undersökning av såväl samtliga åkerrenarna som den omgivande skogs- 
trakten. På den motsatta sidan av åkern hade en rishög av motsva- 
rande storlek avbränts samtidigt med den nyssnämnda, men även här 
letade jag i den fullkomligt vegetationslösa askan förgäves. Till slut 
blev jag en smula skeptisk och började smått befara, att jag misstagit 
mig och förväxlat Geranium bohemicum med G. silvaticum, vilken senare 
art förekom där ganska rikligt och på de för solgasset mest exponerade 
platserna visade en ovanligt kraftig glandelhårighet. En vid återkomsten 
till Stockholm företagen jämförelse med tillgängligt herbariematerial rätt- 
färdigade emellertid min första uppfattning och bestyrkte till fullo rik- 
tigheten av den gjorda bestämningen. Och om eljes någon den minsta 
anledning till ovisshet ytterligare förelegat, så skingrades densamma full- 
ständigt vid återkomsten till Granvik den 2 juli följande år. Då på- 
träffades nämligen å den alltjämt till största delen nakna brandytan 5 
individ av Geranium bohemicum, av vilka trenne befunno sig i blomning. 
Rimligtvis måste dessa betraktas som direkta avkomlingar efter fjolårets 
exemplar, vilka — till större eller mindre antal — på eftersommaren 
blommat och därpå satt frukt. 
Varifrån härstamma nu de frön, som 1917 gåvo upphov till de 18 
rosettplantorna av Geranium bohemicum? Vid första eftertanke vill det väl 
tyckas, som om de borde ha hitförts efter den ifrågavarande branden, då 
det ju onekligen förefaller otänkbart, att de, om de funnits där förut, 
skulle kunnat oskadade genomgå detta till synes förintande eldprov. 
Det är att märka, att alla växter — åtminstone samtliga örter — på 
platsen voro totalt uppbrända, så att ej minsta spår av deras vare sig 
under- eller ovanjordiska delar längre kunde upptäckas; endast den djupt 
rotade Pteris aquilina visade ännu livstecken i form av ett par små blad, 
