96 
som stucko upp i en utkant av brandytan. Men Geranium bohemicum 
är tydligen icke en växt av vanligt slag; det ser nästan ut, som om dess 
frön vore ordentligt brandförsäkrade och skyddade mot eldfara. I själva 
verket blir det vid närmare granskning mer än sannolikt, att de nyss- 
nämnda fröna förefunnits på brandplatsen före den 6 maj 1917. I sina 
ovannämnda »Biologiska studier» hävdar ALMQUIST den otvivelaktigt fullt 
riktiga uppfattningen, att G. bohemicum vanligen framkommer av frön, 
som legat kvar i jorden från en föregående tid, då växten uppträtt på 
samma plats. Han framhåller — och detta har bekräftats av andra 
forskare, som studerat G. bohemicum — att de flesta frön, vilka utslun- 
gats av ett fruktificerande exemplar vid fruktmognaden, hamna i dettas 
omedelbara närhet, högst en eller annan meter från växten. Någon 
spridning på större avstånd av de relativt stora och tunga fröna, vilka 
fullständigt sakna särskilda spridningsanordningar, äger med säkerhet icke 
rum, åtminstone icke annat än rent undantagsvis och i varje fall väl 
endast på eftersommaren och hösten, men alldeles icke under våren! 
Med någon spridning genom vinden eller andra yttre faktorer är alltså 
i regeln icke att räkna. Sammanställer man detta faktum med det ovan 
framhållna, ofta påpekade förhållandet, att Geranium bohemicum oftast 
- uppträder å avbrända områden, där den stundom förekommer i ymnig- 
het redan samma år bränningen ägt rum, kan ju förklaringen till denna 
företeelse endast bli den, att fröna måste befinna sig på platsen före 
branden. Givetvis förutsätter detta i sin tur, att fröna på något sätt — 
sannolikt genom en utomordentlig grad av hårdskalighet — måste vara 
skyddade mot eldens inverkan eller åtminstone mot mycket stark upp- 
hettning. 
Vad nu särskilt angår detta speciella fall från Granvik kan här uppen- 
barligen ingen annan förklaring uppletas till förekomsten av Geranium 
bohemicum 1917 än den, att fröna måste ha funnits i åkerrenens jord 
före rishögens avbränning. Liksom vid HEDLUNDS försök har sedan här 
det märkvärdiga inträffat, att de ej blott uthärdat den helt säkert mycket 
starka hettan och omfattande förödelsen vid branden utan rent av först 
genom denna hetta bragts till groning. Riktigheten av denna tolkning 
jävas ingalunda av ytterligare en observation, som gjordes vid ett förnyat 
besök å samma plats 1918. Av åkerrenarnas kvarstående buskar och ris 
hade närmast föregående vinter ännu ett antal avverkats och därefter i 
skilda högar på liknande sätt tidigt på våren avbränts. Å en av de nya 
brandytorna — till storleken motsvarande den från fjolåret och belägen 
12 steg från densamma -—- fann jag den 2 juli sju stycken plantor av 
G. bohemicum i alldeles samma utvecklingsstadium, som de 18 företedde 
året förut. Som jag den 1 juli 1917 noga granskade växtligheten just på 
denna punkt, borde G. bohemicum, därest den funnits därstädes, ej ha 
undgått mig, men faktiskt kunde då icke ett enda individ av växten upp- 
täckas. Att dessa sju plantor skulle förskriva sig från frön, som utkas- 
tats från någon eller några av fjolårets, av vilka väl åtminstone en del 
(se ovan) torde ha blommat och satt frukt under augusti—-september, är 
av förut angivna skäl ytterst osannolikt. Det kan därför ej gärna lida 
