109 
Några äldre litteraturuppgifter om Vaccinium vitis idaea L. 
f. leucocarpa Aschs. et Magn. 
I Svensk Botanisk Tidskrift ha vid upprepade tillfällen (1908, 1909, 1910, 
1912) lämnats uppgifter om förekomsten av s. k. vita blåbär (Myrtillus 
nigra GILIB. f. leucocarpa DUM.) i vårt land. Årgången 1913 av samma 
tidskrift innehåller därjämte (sid. 312) en notis rörande vita lingon (Vacci- 
nium vilis idaea L. f. leucocarpa AsCcHS. et M.), enligt vilken ifrågava- 
rande, efter allt att döma mycket sällsynta varietet anträffats nämnda 
år å tre fyndorter i Småland, nämligen i skogarna vid stora Sandeby i 
Bäckaby socken, i Klavreströmsskogarna samt i S. Solberga. Enligt upp- 
gift av HEDBOM (Sv. Bot. Tidskr., 1912, sid. 461) är den även känd från 
Uppland — skogen invid Ultuna — där HAMPUS VON PosT för många år 
sedan insamlat densamma. 
Att lingonrisets frukter även i fullmoget stadium understundom kunna 
vara vita, är en iakttagelse, som emellertid redan tidigt gjordes i vårt 
land. Sålunda omtalar OLoF RUDBECK d. y. (sid. 8, 9) i sitt arbete »>Lap- 
ponia illustrata (Nora Samolad), varav som bekant endast den år 1701 
utgivna första tomen utkom, att han anträffat vita lingon (Vitis Idaea 
sempervirens fruclu albo) under sin resa i Lappland år 1693. Under 
namnet Vilis Idaea, foliis subrotundis, non crenalis, baccis albis, anföres 
varieteten ifråga även (sid. 100) i den av PETRUS MARTIN författade, i Acta 
Litteraria Sveciae 1720 offentliggjorda »Index plantarum praecipuarum, quas 
in Itinere Lapponico anno 16953 observavit Dn. OLAUS RUDBECK, Filius>, 
en växtförteckning, vilken upptager samtliga av RUDBECK under Lapp- 
landsresan uppmärksammade växtformer, som ditintills icke varit i Sve- 
rige kända eller beskrivna. 
Förutom dessa uppgifter om vita lingon, vilka även LINNE, ehuru en- 
dast under helt kortfattade hänvisningar, anfört i sin »Flora Lapponica»>, 
meddelar LINNÉ i »Flora Suecica» (editio II, 1755, sid. 126) därom ytter- 
ligare följande: »Varietas Baccis perfecte albis ad Tornoam superiorem 
ad radices montis Hwitaberget, Iac. Turdfiell.» 
Till dessa våra äldsta litteraturuppgifter beträffande vita lingon kan 
jag foga ännu en. Vid den undersökning, jag på sista tiden ägnat de i 
Sveriges offentliga bibliotek förvarade handskrifterna till OLoF CELSIUS 
d. ä:s »Flora Uplandica>, träffade jag i det Uppsala universitetsbibliotek 
tillhöriga manuskriptet på sidan 39 b följande anteckning: »Hwita Lingon 
sände mig Dn. Hesselius !/2 stop dn 28 sept. 1738. Jag wiste ej annat, 
än det war ärter» Tyvärr finnes här ingen uppgift beträffande fynd- 
orten. Anteckningen har emellertid utan tvivel avseende på läkaren 
JOHAN HESSELIUS (1687—1752), som, efter år 1728 provincialmedicus i 
Närike och Värmland, genom vidsträckta resor i utlandet förskaffat sig 
betydande insikter i naturvetenskapen (SACKLÉN, Sveriges läkarehistoria, 
II, 1823, sid. 665), och vars uppgift därför torde få tillerkännas en viss 
vederhäftighet. Man har väl närmast här att tänka på någon fyndort 
för de omtalade vita lingonen inom HESSELII provinsialläkaredistrikt. 
sålunda i Närike eller Värmland. I LARSSONS >»Flora öfver Wermland 
