110 
och Dal; (andra upplagan, Carlstad, 1868, sid. 108) förekommer nu be- 
träffande Vaccinium vilis idaea följande uppgift: »Med hvita bär i Alster- 
-skogen och Edsgatan ”/a mil från Carlstad.» Måhända kan det vid CELSII 
anteckning hava varit fråga om någon av dessa lokaler. 
Bland andra, i litteraturen förekommande meddelanden om vita lingon 
skall vidare nämnas följande i andra bandet av »Svensk Botanik» (1803, 
-sid. 116): »Den vid Helsingbyn i Öfver-Torneå socken inom en liten krets 
på Oxberget växande artförändring, som har mogen hvita bär, är [i öfrigt] 
icke skild från den med röda bär, som växer äfven i samma trakt. Vid 
Hvita berget i samma socken har v. LINNE anmärkt, att den funnits.» 
'En fruktbärande gren av ifrågavarande, genom vita frukter utmärkta 
"varietet från Torneåtrakten finnes avbildad i anförda arbete (fig. 116 e). 
Av denna figur framgår, att bären icke äro alldeles fria från rött färg- 
ämne. De hava nämligen en, låt vara utomordentligt svag, anstrykning 
av rött, vilken i fodertändernas spetsar blir något mera utpräglad. 
Samma avbildning av varieteten ifråga återfinnes i THEDENII »Skol-Botanik> 
I, 1854, fig. 84). Enligt uppgift i RETZII >Flora Oeconomica» (II, 1806, sid. 
259) — en uppgift, vilken synes hava hämtats ur LINNÉS »Flora Lappo- 
mnica» (1737, sid. 110) — äro vita lingon mindre sura än röda. 
En del av de ovan meddelade fyndorterna för vita lingon omnämnas 
av NYMAN i hans arbete »Sveriges Fanerogamer» (II, 1868, sid. 155). Denne 
fäster där uppmärksamheten på ytterligare en lokaluppgift, vilken läm- 
nats i »Svensk Botanik» (III, 1804, sid. 163) vid redogörelsen för vita blå- 
bär. Om dessa heter det: »Sådana [vita blåbär] finnas . ... i Söderman- 
dand vid Nässelstad ..., äfven som hvita Lingon, hvilka växa i samma 
trakt.» 
Till slut skall tilläggas, att en fyndort för vita lingon anföres i SCHEUTZ, 
>Smålands Flora» (Wexjö, 1864, sid. 193): »>Bären röda, sällan såsom vid 
Ramsåsa i Dädesjö hvita.» 
Otto Gertz. 
Svamplitteratur, särskilt för studium av hymenomyceter 
(hattsvampar). 
Då upprepade förfrågningar, vilka svampböcker för närvarande finnas 
att tillgå och äro mest lämpliga, då det gäller att lära känna våra svenska 
hattsvampar, synas visa, att intresset för dessas studium nu är i till- 
tagande, tillåter jag mig hemställa att få taga tidskriftens utrymme i 
anspråk för följande anvisningar. 
ELt1iaAs FRrRIES', den världsberömde mästarens, klassiska arbeten: >Sy- 
stema mycologicum» (1821—1829), »Epicrisis systematis mycologici» (1836 
—1838), »Monographia hymenomycetum Sueciae» (1857—1863) och >Hy- 
menomycetes europaei> (1874), som alla äro på latin, kunna nu endast 
fås antikvariskt och till högre pris, särskilt monografien, varav endast 
ett hundra exemplar trycktes. Det ståtliga planschverket »Sveriges ätliga 
och giftiga svampar» (1860—1866), som i svensk text beskriver och på 93 
