Ir 
ofullgångna utvecklingsstadier av densamma. Climaxformationen är en 
>»organic entity», en organism, vilken alldeles som varje växtindivid 
»arises, grows, matures and dies», och alldeles som varje växtindivid 
har sin bestämda ontogenetiska och fylogenetiska utveckling. Det är som 
synes inte endast i genetiken de falska analogierna frodas; ett vackrare 
exempel på en verkligt farlig sådan torde man få leta efter. 
För svenska växlsociologer torde det orimliga i ett dylikt betraktelsc- 
sätt väl knappast behöva påpekas. De edafiska faklorerna spela ju för 
vegetationen en föga mindre roll än de klimatiska. Och även om man 
tänkte sig denudationen fortskriden ner till ett peneplan med havsytan 
som erosionsbas, något som man ju i praktiken helt kan lämna ur räk- 
ningen, och som enligt den moderna geomorfologiens viltnesbörd ej heller 
under gångna tider torde ha förekommit i någon nämnvärd utsträckning 
(jfr AHLMANN, Erosionsbas, peneplan och toppkonstans. — G. F. F. 19198), 
skulle väl ändå knappast någonsin de edafiska faktorerna kunna bli så 
utjämnade, att en dylik enhetlig, rent »klimatisk» eclimaxformation skulle 
kunna komma till stånd. Ett försök att på den skandinaviska vegeta- 
tionen tillämpa det Clementska betraktelsesättet torde också med all 
önskvärd tydlighet visa det både ofruktbara och oriktiga i detsamma. 
Även om dylika klimatiska climaxformationer verkligen kunde tänkas 
existera, är det f. ö. svårt att inse, varför man skulle föredraga att grunda 
de sociologiska enheterna på dylika abstrakta tankeprodukter framför de 
direkt iakttagbara fakta, som den nuvarande vegetationen erbjuder. Det 
är ju alldeles klart, att den genetiska vegetationsforskningen är ett inga: 
lunda oviktigt kapitel inom växtsociologien, men lika tydligt torde vara, 
att detta kapitel med nödvändighet måste vila på en ingående kännedom 
om den nuvarande vegetationen, och att det är på denna, som enhec- 
terna måste grundas. 
En kort översikt över innehållet i CLEMENTS' arbete torde emellertid 
kunna vara av intresse. 
I första kapitlet ges en inledande översikt över förf:s uppfattning om 
växtsamhällenas succession i allmänhet, om dess natur och orsaker. En 
terminologisk nyhet, som måhända torde förtjäna att allmänt upptagas, 
är inskränkandet av termen »succession> till själva fenomenet och infö- 
randet av den nybildade termen »sere» (på svenska lämpligen »succes- 
sionsserie») som sammanfattande namn på de varandra efterträdande 
växtsamhällena. På denna term grundas sedermera en hel del samman- 
sättningar, »cosere» »clisere», »eosere» »subsere», »hydrosere», »lithosere» 
ete. För europeiskt betraktelsesätt torde dessa vara av mindre intresse. 
I andra kapitlet ges en allmän översikt över den genetiska vegetations- 
forskningens historiska utveckling. Att notera är den stora betydelse för 
denna utveckling, som förf. tillmäter RAGNAR HULTS arbeten. 
I kap. III-VI lämnas en översikt över de allmänna dragen i en cli- 
maxformations utveckling, »initial causes», »ecesic causes>,»reactions> 
och »stabilization and climax>. z 
Kap. VII, betitlat »Structure and units of vegetation», är kanske av 
mest intresse. Här framlägger förf. sin terminologi samt definierar och 
klargör sina enheter. När förf. strax i början under underrubriken 
