123 
Holger Rancken. 
18/4,-1886:- Ki fNrNT01G: 
Under någon av de första upprorsdagarna i Finland år 1918 mördades 
den finske botanisten, fil. dr. HOLGER RANCSZEN. Troligen var det den 
31 januari. Han hade på morgonen den 29 januari till fots begivit sig 
från Hälsingfors för att uppsöka den vita fronten; han kom dock aldrig 
fram, utan blev på vägen dit gripen av de röda i Vichtis (c:a 5 mil från 
Hälsingfors) och mördad. 
Den så sorgligt omkomne unge forskaren var född i Brahestad (Öster- 
botten) den 13 april 1886 och var son till lektor FREYWID RANCKEN. 
Efter skolgång i Uleåborg och Hälsingfors blev han student år 1904; 
han avlade fil. kand.-examen år 1909 och fil. lic.-examen år 1916. Under 
flera år var han extra amanuens vid Botaniska museet i Hälsingfors, 
och under en termin föreläste han i 
botanik vid universitetet. 
Redan år 1909 inträdde RANCKEN i 
Finska Mosskulturföreningens tjänst så- 
som <Eextra assistent vid föreningens 
myrmarksundersökningar, anställdes föl- 
jande år även för vintermånaderna, och 
sedan år 1913 har han såsom förste 
assistent så gott som helt och hållet 
haft vården om och till väsentligaste 
delar utfört arbetet vid de systematiska 
undersökningarna av Finlands myrmar- 
ker. 
RANCKEN hade under de år han tjänst- 
gjort i Mosskulturföreningen förskaffat 
sig en synnerligen ingående kännedom 
om Finlands myrar. Han ägde också 
en särdeles stor förmåga att tillämpa 
sina botaniska insikter på praktiska upp- 
gifter, varför hans arbete i Mosskulturföreningens tjänst blev av mycket 
stort värde. Den grymma förlust, som drabbat denna genom hans bort- 
gång, är därför synnerligen kännbar. 
De mycket värdefulla redogörelserna över hans myrmarksundersök- 
ningar äro publicerade i Finska Mosskulturföreningens Arsbok. De 
äro alltid klart och lätt avfattade. En mera allmänt hållen skildring 
av myrarna har han givit i ett sammanfattande arbete »Torvmar- 
kernas utveckling i Lappland» (Finska Mosskulturföreningens Arsbok 
1911). Här framlägges på ett utomordentligt klart och lättfattligt sätt 
den allmänna karaktären av de finländska myrarnas vegetation jämte 
skilda myrtypers utvecklingsförlopp. Arbetet hör till de bästa, som 
skrivits om myrar i Fennoskandia, och vittnar om författarens stora ve- 
tenskapliga intresse och utomordentliga grundlighet i forskningsarbetet. 
