137 
Jämlikt den föregående framställningen erhålla vi alltså fem närings- 
fysiologiskt sett begränsade grupper, vardera uppbyggd av ett ofta 
betydande antal associationer. Huru dessa på olika sätt kombi- 
nerade till de tre av oss uppställda formationerna komma till ut- 
veckling i de olika typer av sötvatten, varmed vi sedan gammalt 
räkna — sjöar, floder och dammar — skall i det följande närmare 
ulvecklas. 
Sjö-, damm- och flodplankton särskildes med stor skärpa av den 
äldre fytoplanktologien. Det är ju också klart, att de olika fysika- 
liska faktorerna inom dessa vallenlyper måste göra sig gällande i 
en mer eller mindre selektiv utsträckning för uppkomsten av de 
olika associationer, vilkas primära förutsättning dock är att söka i 
miljökemiska betingelser. Sålunda är det faktiskt i sjöar och dam- 
mar merendels olika associalioner, som komma till utveckling, även 
då det är fråga om samma näringsbiologiskt definierade formation. 
Understundom äro dock associationerna alldeles identiska. Vad det 
rinnande valtnet beträffar, så torde man dock här icke alls kunna 
tala om några specifika associalionstyper. 
Det är ju av dessa orsaker klart, alt man icke får tillmäta de 
gamla begreppen limno-, helo- och potamoplankton alltför stor be- 
tydelse. Alt exempelvis vidtaga formationsbegränsningen från dessa 
synpunkter skulle ju helt enkelt leda till ett förbiseende av den 
principiellt reglerande faktorn: den miljökemiska. Av praktiska 
skäl torde det dock vara lämpligt att i det följande var för sig 
karakterisera de miljökemiskt betingade associationernas uppträ- 
dande i sjöar, dammar och floder. 
V. Planktonformationer i sjöar. 
I ökologiskt hänseende ha väsentligen de nord- och mellaneu- 
ropeiska sjöarna blivit närmare undersökta. Frånser man de undan- 
tag, som representeras av mycket djupa sjöar, torde — som jag 
redan förut (1917) utförligt klarlagt — det föreliggande materialet 
i stort sett kunna grupperas under två typer: en näringsrik och en 
näringsfattig, vardera direkt beroende av omgivningarnas natur. 
Vi erhålla alltså här först och främst två formationer. 
1. Eulimnoplanktons eutrofa formation. 
Formationen är karakteristisk för sjöar, belägna inom elektrolytrika 
lösa jordlager med samtidig tillgång på i normal sönderdelning va- 
rande organisk substans. Plankton arbetar konsekvent i hög- 
