149 
nämndas vidkommande funno vi ju nämligen i det föregående, all 
autosaprobiseringen inom ytvattnet aldrig överskred gm-typen, 
och att alltså succesionen inom den typiskt eutrofa sjötypen var 
begränsad till ett pendlande mellan stadierna 8m30o. Inom den 
oligotrofa sjötypen finna vi däremot varje autosaprobisering otänkbar 
och alltså även varje succesion i denna mening. 
Dammplanktons oligotrofa typ överensstämmer i så måtto full- 
ständigt med sjöplanktons. Den eutrofa dammen går däremot till 
följd av den oerhörda mängd organiskt material, som här — väsent- 
ligen till följd av den fanerogama växtligheten — anhopas i en för- 
ruttnelsekraftig miljö, betydligt längre. Vi måste faktiskt därför 
också här förutsätta en succesion, som i extrema fall genomlöper 
samtliga stadierna — utom k, vars näringsfattiga miljö här helt 
enkelt icke kan realiseras. Denna succesion förlöper vidare parallellt 
med årstiderna, så att hösten — tiden för den fanerogama vegeta- 
tionens bortdöende och börjande sönderdelning under till stor del 
heterotrofa former — betyder den definitiva autosaprobiseringens 
inträde. Som aspekter i vanlig mening torde därför dessa associa- 
tioner näppeligen kunna betecknas. Fastmer gäller det ju här i 
extrema fall en verkligt cirkulärt förlöpande succesion med »aspek- 
ter», tillhörande näringsfysiologiskt helt olikartade formationer. 
Grafiskt kan tydligen detta icke representeras genom skemat för en 
enkel jämnviktsekvation. Det torde fastmera böra framställas unge: 
färligen på det sätt, som fig. 5 utvisar. Till jämförelse därmed med- 
delar jag ävenledes en skemalisk översikt av de eljest typiska, för- 
kortade succesionsförloppen (fig. 6). 
De olika »aspekter», som de olika årstiderna här uppvisa, re- 
presentera alltså i detta fall helt olika formationer. Det torde väl 
därför också vara berättigat att anföra dylika företeelser som verk- 
liga succesioner. Men detta är tydligen också en betydande mot- 
sats till det normala förhållandet, där ju den biokemiska miljön 
i stort sett är konstant året om och på sin höjd erbjuder relativt 
obetydliga svängningar av typen gmzZo, varvid alltså aspekterna 
blott representera olika associationer som utltrycket för en och 
samma näringsfysiologiskt sett relativt enhetliga formation. 
Den fullsländigt cirkulära succesionstypen representerar dock jäm- 
likt mina erfarenheter snarare undantag. Det är emellertid under 
alla omständigheter av en principiell betydelse, att miljöförskjut- 
ningen genom autosaprobisering i dammar merendels går betydligt 
längre än inom sjöar, och att således associationer från helt olika 
