168 
heten. Under föregående års höst hade Storträsk -torrlagts, och nu 
(Flarn tNOG) Var, särskilt i Storsäv, inkommen å de i ytan torra bleke- 
massorna en ny sorts vegetation — kolonister av Sonchus arvensis, 
Tussilago, Atriplex cefr patula, Chenopodium rubrum etc.; därjämte 
groddplantor av en del vanliga myrväxters senaste och sista sådd 
av 1905, såsom Scirpus lacustris, Cladium, Carex filiformis och (C. 
stricta. Ungplantor av den senare (1—2 års) utvisade, särskilt på de 
torraste fläckarna med ett ytskikt av characésand, en stark och sär- 
egen påverkan av de nya ståndortsförhållandena. Ungplanttuvans 
mitt, utbildad och rotad under föregående år, med sugrötter, som 
redan hunnit en djupare nivå, var av normalt utseende med friska, 
långa blad; årsskotten i periferien däremot voro knappt utvecklade 
med korta, stickande blad av lågbladsutseende. Då de därjämte 
voro transversalgeotropiskt eller t. o. m. positivt geotropiskt inrik- 
tade, gavs åt dessa ungtuvor en kuriöst stickande, xeromorf habitus, 
som vid första ögonkast kunde sätta identiteten 1 starkt tvivelsmål. 
(Jfr Phragmites f. arenaria anf. st. sid. 47). Adventivrötterna voro 
mycket svaga. Tillpassningen till den torrlagda lokalen var uppen- 
bar, men hade nålt sin förtvivlade yttersta gräns. De något äldre in- 
dividen voro starkt rostinficierade. Det var den sista, dödspinade 
generationen av Storsävs under dess välmaktstid förbålt luxuriösa 
Carex stricta-bestånd. 
På normal ståndort når associationen sin utvecklingsgräns, då en 
viss höjd över grundvattensnivån nålts. Tuvans under höjdtillväxten 
så småningom skeende ultorkning kännelecknas därav, att Ambly- 
stegium scorpioides i bottenskiktet ersättes av A. stellatum, samtidigt 
som Öörtvegetationen infinner sig. Uttorkningen träffar först tuv- 
kalottens mitt, där skotten bli allt svagare. Här försvåras med 
varje skoltgeneration alltmer vattenupphämtningen, i följd av att 
sugrötterna ej hinna grundvattnet före torrtiden — högsommaren, 
varvid ej minst den kompakta tuvstommen lägger hinder i vägen. 
Klyves en äldre tuva, påträffas halvt förtvinade sugrölter, bitvis 
krökta och förtjockade och med alla tecken till svårframkomlig- 
het. En stor del nå ej grundvattnet och förtorka, eller tillpassa de 
sig, utbilda sidorötter, som med omstämning av rotkänsligheten 
utväxa negativt geotropiskt och utfylla det bättre utrymmet i tu- 
vans övre delar, ofta med tät, kammlik förgrening mellan de fuk- 
tighetskvarhållande äldre bladslidorna. Helt visst en tillpassning 
till den ytligare fuktigheten — eller rentav atmosfärisk fuktig- 
het, som tuvan på äldre dagar nödtorvtigt betjänar sig av. Men 
RE ESV SYNT 
