173 
kort håll inom samma öppna vatten med vind och våg. Den andra 
på längre distanser epizoiskt med sjöfåglar. Hur den förra tillgick, 
hade jag ofta tillfälle iakttaga. Under fruktsläppningen voro vatten- 
Vvltorna i associationen fläckvis täckta av de mycket lätta och platta 
frukterna, som fördes omkring vid minsta krusning av vattenytan, 
tills de strandade i Amblystegium-mattorna kring tuvorna, där de 
hade en förträfflig groningsbädd och så småningom utökade tu- 
vorna. Andra arreteringspunkter voro de luftiga bladrosetterna i 
måägon angränsande eller inmängd C. filiformis-association, vars öde 
därmed också var beseglat. Tätare Cladium-bestånd lade dock be- 
stämda hinder i vägen för inspridning. Tillfälligt inkomna frukter 
bli i följd av ljusbristen till ingen effekt. — Det andra spridnings- 
sättet har jag ingen iakttagelse över. Det göres dock ytterst troligt 
«därav, att spridningstiden sammanfaller med tiden närmast före och 
under andjakten, då således andkullarna äro som livligast i rörelse. 
Därigenom kompenseras den inskränkning i spridningshänseende, 
arten lider genom att undandragas vårströmmen. 
Fruktrikedomen och den i ögonen fallande sommarspridningen 
mnder slåttertiden torde vara anledningen till ariens- Mästermyrnamn, 
»fröstarr», som jag hörde av en Levedebonde. En annan benäm- 
ming, bruklig på myrens sydsida, var »bladstarr> eller »flatstarr» 
till skillnad från den trindbladiga »rundstarren> (C. filiformis). Regeln 
lydde, att den borde slås före fruktsläppningen. Den ansågs som 
ett gott foder, bättre än »linfodret», ett annat namn på C. filiformis. 
ZUSAMMENFASSUNG. 
Der Anfang der Mästermyr-Studie (Mästermyr war der grösste, jetzt 
-entwässerte von den Niedermooren der Insel Goltland) um fasste, 
ausser dem allgemeinen Teile, die Euhydrophyten (Wasserpflanzen) 
und die Helophyten (Sumpfpflanzen). Die hiermit angefangene Fort- 
:setzung wird den Rest der Vegetationsbeschreibung (also Meshydro- 
phyten, Oligohydrophyten und Mesophyten) umfassen. Ich weise 
auf das Schema uber Strandorte und Formationen hin (LJUNGQVIST 
1914, S. 18—20), das ein Versuch einer Aufstellung von korrespon- 
dierenden Typpaaren von Standort und Vegetationstypus ist; ebenso 
auf die Tafeln I—III (topografische u. Vegetationskarten der Abhand- 
lung 1914). Mit der Carex stricta-Assoziation wird hier ange- 
fangen. 
