188 
alpina-former varit föremål för ivrigt efterforskande sedan 'många 
tiotal år tillbaka. 
Härtill kan slutligen läggas den omständigheten, alt >-exemplar 
av ÅA. intermedia (BRosenv.) Pors. visserligen tills vidare äro okända, 
men att dylika knappast kunna väntas avvika från typisk A. alpina 
(L.) Geertn. 
En fråga framställer sig nu, nämligen vilken systematisk valör 
rätteligen bör tillkomma 4. intermedia (Rosenv.) Pors. Enligt 
Porsirp är den frökonstant. Om så verkligen är förhållandet — 
Porsinrp har ej lyckats uppdraga fröplantor i kultur, utan grundar 
sin uppgift på iakttagelser i naturen — är A. intermedia (Rosenv.) 
Pors. 2 genom flera karaktärer väl skild från A. alpina (L.) Gertn. 
2; den eventuellt förekommande 3s av A. intermedia (Rosenyv.) Pors. 
torde däremot vara identisk med 4A. alpina (L.) Gartn. 3. Till skill- 
nad från hos ÅA. dioica (L.) Gzertn., där parallellformen till A. inter- 
media (Rosenv.) Pors. sannolikt i regel är inkorsad med typiska 
dioika formen, torde >-karaktären hos Ad. intermedia (Rosenv.) Pors. 
genom apogamien vara fixerad. Det oaktat kan 4. intermedia 
(Rosenv.) Pors. knappast upprätthållas såsom egen art. Den är en- 
dast en konstant könligt avvikande ras av 4. alpina (L.) Geertn., 
som ur systematisk synpunkt ej bör skiljas från denna. 
A. glabrata (J. Vahl) Pors. är identisk med den av LANGE år 
1869 urskilda varieteten A. alpina (L.) Gzertn. y glabrata J.: Vahl. 
Porsirp har odlat växten i fråga ur frö och funnit den konstant, 
varför han anser, att den bör upphöjas till rang av elementarart. 
Dess habituellt mest framträdande karaktär är, som namnet angiver, 
den nästan totala frånvaron — sparsamma förekomsten av hår- 
beklädnad. Redan på avstånd kunna därför A. alpina (L.) Gartn. 
och 4A. glabrata (J. Vahl) Pors. åtskiljas; den förra är till färgen 
gråvit, den senare. rent grön. Andra olikheter finnas emellertid 
dessutom. Bladen hos A. glabrata (J. Vahl) Pors. äro i förhållande 
till bredden något längre än hos A. alpina (L.) Gaertn:; hos den 
senare äro de sterila bladrosetterna i regel ganska långt skaftade, 
hos den förra kortskaftade, varigenom den basala bladmassan blir 
ganska 1ät. 
Såväl J. VAHL som PORSILD angiva i diagnoserna, att korgarna 
äro få till antalet (>calathio solitario vel paucis; »calathio solitario vel 
