190 
1913), men att en gemenskap existerar med Västarktis även beträf- 
fande en verklig elementarart, är en nyhet. 4. glabrata (J. Vahl) 
Pors. är att inrangera inom den nordostliga gruppen av växter 
inom vår fjällflora (TH. C. E. FrRIEs 1. c.), och härigenom kommer 
dennas förut stora procenthalt av västarktiska former att ökas. För 
närvarande är blott föga känt om artens skandinaviska utbrednings- 
område, men sannolikt skall den visa sig finnas på flera ställen i 
de nordskandinaviska fjällen. 
Uppträdandet av A. intermedia (Rosenv.) Pors. i Lule Lappmark 
kan måhända förefalla mindre egendomligt, med hänsyn till vad 
som sagts om växtens egentliga natur. Det giver emellertid ett 
uppslag till diskussion av ett ännu föga diskuterat växtgeografiskt 
problem, nämligen på vad sätt A. alpina (L.) Gzertn. > inkommit 
till Skandinavien och spritt sig därstädes. Typisk 4. alpina (L.) 
Gertn. > sätter aldrig frön, och någon effektiv spridning genom de 
korta sterila rosetterna kan knappast antagas hava ägt rum i post- 
glacial lid. Att arten uppkommit ur ÅA. dioica (L.) Gertn. här i 
Skandinavien under eller efter istiden, och att förekomsten av <- 
individ på så sätt skulle kunna förklaras, är uteslutet. Däremot 
talar den vidsträckta circumpolära utbredningen i nutiden. 
Mig veterligt är JUEL den ende, som försökt belysa frågan. Fram- 
hållande, att 3-exemplaren av ÅA. alpina (L.) Gertn. icke spela någon 
som hälst roll för artens vidmakthållande, fattar han >-individen 
som »atavismer» från en tid, då A. alpina (L.) Gzertn. ej var apogam, 
eller rättare sagt såsom »atavismer>» från två ej apogama stamarter, 
ur vilka AA. alpina (L.) Gertn. framgått såsom apogam hybrid- 
avkomma. Hantypen är enligt JUEL utdöd, men understundom in- 
träffar ett återslag, och ett hanligt individ alstras ånyo. 
Spörsmålet om uppkomsten av 4. alpina (L.) Gzertn. är för Skandi- 
naviens växtgeografi av ringa betydelse, då den som art helt visst 
existerat redan under istiden och sannolikt även före denna. Teo- 
rien angående >-formens uppträdande är däremot av största bety- 
delse. Kunna J-individ verkligen alstras ur 2-exemplarens apo- 
gamt utvecklade frön, är frågan om 4. alpina (L.) Gertn. > inom 
Skandinavien löst. Den senare tidens ärftlighetsforskning synes 
emellertid ej giva stöd för en sådan teori. Till dess det experi- 
mentellt visats, att Z-individ uppväxa ur frön av A. alpina (L.) 
Gertn. 2, måste saken hållas för mindre sannolik. 
Måhända har gåtan en annan lösning. Hanformen har, såsom 
av förteckningen ovan synes, en helt annan och mera inskränkt 
