SVENSK BOTANISK TIDSKRIFT 1919. Bb. 13, H. 2. 
DE SVENSKA ARTERNA AV LAVSLÄKTET 
STAUROFPFHELEJ NORM: 
tt AV 
GUST. O. A:N MALME 
Staurothele är ett av de bäst begränsade släktena inom Verru- 
cariaceae, såsom familjen uppfattas i Å. ZAHLBRUCKNERS system. De 
murformiga sporerna, de snart förslemmade parafyserna och när- 
varon av hymenialgonidier karakterisera hithörande former så väl, 
att man aldrig behöver råka 1 villrådighet vid deras bestämning 
till släktet. Någon större affinitet till andra verrucariacéer torde 
det näppeligen uppvisa. Däremot är gränsen mot dermatocarpacé- 
släktet Endocarpon Hedw. mycket svagt markerad, och det finns 
onekligen åtskilligt, som talar för den redan av K. J. LÖNNROTH 
(1858) vidtagna åtgärden att sammanföra Staurothele med detta. Vi 
ha här åter ett exempel på huru onaturligt det är att låta bålens 
olika utvecklingshöjd (»>skorplik bål», »bladlik bål») enbart utgöra 
skiljemärket mellan familjer. Andra, helt säkert för varje licheno- 
log välbekanta, lämna Buelliaceae— Physciaceae och Caloplacaceae— 
Theloschistaceae i ZAHLBRUCKNERS system. 
Men om meningarna äro ganska enstämmiga bland nutida licheno- 
loger om släktets (eller gruppens) begränsning, om vi frånse vad 
nyss påpekats om dess förhållande till Endocarpon, så kan detta 
ingalunda sägas vara fallet i fråga om arterna inom detsamma. 
Under det att G. W. KOERBER, F. ARNOLD och W. NYLANDER m. fl. 
uppställt ett avsevärt antal arter, ha S. GAROVAGLIO och J. GIBELLI 
(Tentamen dispositionis method. lich. in Longobardia cresc. 1865) 
och G. WINTER (Pringsheims Jahrbäöcher för wissenschaftl. Botanik, 
X, 1876) sammanfört de flesta dessa till en enda kollektivart. WIiN- 
TER har icke tillerkänt de av föregående författare beskrivna for- 
