198 
nula areolata Ach., vilket namn ARNOLD åter vill taga i anspråk för 
en form, som torde vara identisk med St. fuscocuprea. Den beskriv- 
ning AcHARIUS lämnar Över bålen, synes dock icke tala för AR- 
NOLDS tolkning, utan snarare peka hän på den art, som ZSCHACKE 
betecknar som St. clopima Th. Fr., och som åtminstone ingick i 
det material, som förelåg vid utarbetandet av »Lichenes Arctoi». Om 
nu denna min förmodan beträffande Pyrenula areolata Ach. är riktig, 
skulle det riktigaste sättet att lösa namnfrågan vara det att reser- 
vera artnamnet clopima för NYLANDERS Verrucaria fuscocuprea, art- 
namnet areolata däremot för ZSCHACKES St. clopima. 
Några utförliga beskrivningar över här upptagna arter har jag 
icke ansett mig behöva meddela, helst då några för vetenskapen 
nya icke äro uppställda. Det har synts mig vara tillräckligt att 
lämna ett examinationsschema jämte litteraturhänvisningar. HRö- 
rande den geografiska utbredningen inom vårt land har jag där- 
emot lämnat rätt utförliga uppgifter, ur vilka framgår att varandra 
närstående arter i detta avseende kunna förhålla sig ganska olika. 
Härvid bör dock anmärkas, att hithörande växter i allmänhet icke 
uppmärksammats av andra än de få speciella lichenologerna, och 
att de därför utan allt tvivel äro långt allmännare, än som synes 
framgå av vad vi för närvarande känna om deras utbredning och 
frekvens. 
Staurothele Norm. (emend. Th. Fr). 
J. M. NORMAN, Conatus praemissus (1853), p. 28. — Tu. M. FRIES, Lich. 
Arct. (1860), p. 363; Polyblast. Scand. (1877), p. 3. 
Conspectus specierum in Suecia occurrentium. 
I. Sporae binae v. singulae. 
1. Thallus epilithicus. Perithecia substrato non immersa (non 
calcivora). 
A. Thallus crassiusculus, rimoso-areolatus, rarius verrucoso- 
areolatus; areolae fertiles ceteris non v. vix majores. Perithecia 
areolis immersa, apice (»operculo>») vix prominente, cum thallo fere 
concolore, parte thallina tumidula circumvallato. Sporae mox ob- 
scuratae. 
a. Gonidia hymenialia oblonga v. cylindrica, 2—3 wu Ccrassa, 
5—12 u longa (nonnumquam etiam longiora). 
St. clopima Th. Fr. 
