SVENSK BOTANISK TIDSKRIFT. 1919. BD 13, H. 3—4. 
FELORISTISKA FRAGMENTS oh 
2 
ARS 
AV 
GUNNAR SAMUELSSON 
Kännedomen om den nordiska kärlväxtfloran är som bekant alllt- 
jämt mycket ofullständig. En alldeles särskild erinran härom har 
jag för egen del fått, när jag under sista tiden varit sysselsalt 
med att utarbeta utbredningsuppgifter för den tillämnade nya upp- 
lagan av C. J. HARTMANS »Handbok i Skandinaviens flora». Helt 
naturligt har en massa luckor i vår kännedom om utbredningen: 
härvid framträtt klarare än eljest, men dessutom har jag lärt känna 
en i många fall mycket stor opålitlighet i uppgifterna, särskilt när 
det gällt mera kritiska arter. Därför har jag blivit tvungen alt i 
mycket stor ulsträckning gå tillbaka till primärmalerialet, sådant 
delta finnes bevarat främst i de stora museernas herbarier (Göte- 
borg, Lund, Stockholm, Uppsala, Bergen, Kristiania och Köpenhamn ?)?. 
Dessutom har jag haft förmånen att få genomse en del personers 
privata samlingar. Jag ber alt en gång för alla till dem — ingen 
nämnd och ingen glömd — få frambära mitt vördsamma tack. 
!' I nuvarande oroliga tider har det varit förenat med alltför stora svårigheter 
att i större utsträckning få material hitlånat även från Helsingfors. 
” Våra museers skandinaviska samlingar äro visserligen mycket omfattande, men 
det oaktat mycket ofullständiga. De kunna ingalunda anses representativa för vad 
som verkligen .är känt om vår flora. Främst gäller detta kanske om vårt eget 
land. Ett enda exempel må vara tillräckligt att belysa detta förhållande. För 
Sagittaria sagittifolia uppges i litteraturen flera fyndorter i bl. a. Härjedalen, Jämt- 
land, Lycksele och Torne Lappmarker. Men intet beläggexemplar har av mig kunnat 
uppbringas. Därför har det ej heller varit möjligt att avgöra, om verkligen denna 
art eller den hos oss först nyligen urskilda S. natans avses. Och det beklagliga 
är, att dylika luckor i betydande utsträckning äro beroende på rena försummelser 
under vissa tider i fråga om accessionen till våra museer. Man har ansett — något 
som man alltjämt ofta får höra — att dessa redan äro överbelastade med skandi- 
naviska växter. Man har i alltför hög grad velat anpassa herbariernas storlek efter 
utrymmet i stället för tvärtom, som givetvis är det riktiga! Stora samlingar be- 
hövas naturligtvis främst av mera kritiska växtformer. För var och en, som arbetat 
med sådana, torde det vara alldeles klart, att materialet näppeligen kan bli för 
Svensk Botanisk Tidskrift 1919. 16 
