246 
mer. De kunna t. ex. utgöra en modifikation av L. complanatum, 
som på grund av yttre betingelser i hög grad härmar L. Chamae- 
cyparissus. I ett fall, där jag länge stod tveksam, anser jag en dylik 
tolkning säker, sedan jag i andra herbarier haft tillfälle att se elt 
rikare material (exemplar från Värmland. Norra Råda: Strand- 
holm, 1893, 1895 o. 1897 H. A. FRröDpinGg). Ej heller får det anses 
uteslutet, att hybrider förekomma, liksom det är tämligen själv- 
klart, alt vardera typen innehåller flera genotypiskt olika raser. 
Om man sedan ger L. Chamaecyparissus rang av art eller underart, 
blir närmast en smakfråga. Men som det måste medges, att olik- 
heterna nästan helt äro relativa och äro nästan omöjliga att bestämt 
karakterisera, så är kanske det senare alternativet det lämpligaste. 
T. ex. LINDBERG uppfattar den på detta sätt. 
Lycopodium "Chamaecyparissus skiljer sig från den äkta L. com- 
planatum främst genom en blågrå anstrykning hos de vegetativa 
delarna, medan en rent, ganska ljust grön färg är karakteristisk 
för den senare. Vidare är förgreningen hos den förra tätare, var- 
jämte skottens tätt tilltryckta kantblad ej äro nämnvärt bredare än 
de föga olikstora ytbladen. Nu kunde det möjligen förmodas, alt 
dessa olikheter vore framkallade av de olika ståndorter, de bägge 
typerna företrädesvis tillhöra. L. complanatum tillhör nämligen 
främst skogarna, fastän den i fjällen även går ett stycke upp på 
fjällhedarna, medan L. "Chamaecyparissus är hemma på ljunghedarna. 
Men en sådan uppfattning kan ej vara riktig. Jag har nämligen 
från danska hedar sett flera exemplar av L. complanatum, som äro 
alldeles typiska, om ock färgen är något mörkare än i skugga, dock 
ej blågrön. I ett fall synes ett sådant individ t. o. m. ha växt till- 
sammans med L. +Chamaecyparissus. 
I Mellaneuropa är Lycopodium "Chamaecyparissus allmännare än 
L. complanatum. Särskilt gäller detta de västligare delarna, men 
den går ända fram till Väst-Ryssland. Någon utpräglat västlig växt 
är den sålunda icke. Dess utbredning inom Fennoskandia har som 
sagt varit otillräckligt känd. 
Samtliga av mig sedda exemplar från norra Fennoskandia, som 
varit hänförda till Lycopodium "Chamaecyparissus, anser jag utan 
tvekan tillhöra L. complanatum, av vilken de blott utgöra en form 
tämligen analog med fjällformerna av de andra Lycopodium-arterna. 
Jag anser mig därför ha skäl att påstå, att samtliga uppgifter, jag 
antecknat ur litteraturen, om fyndorter av L. "Chamaecyparissus i 
Hälsingland, Härjedalen, Jämtland, Norrbotten, Åsele, Pite och Torne 
