289), att den »tillhör låglandet och aftager i utbredning mot nord- 
ligare delen af Sverige. Den är af förf. ej anträffad inom: Lule 
och Torne lappmarker:. Dessutom anger han (anf. st, 1916, sid. 329) 
en form av densamma från Frösön i Jämtland. I Dalarne går 
den enligt mina egna iakttagelser åtminstone till Malungs, Vänjans 
och Älvdalens socknar. För Norrlandslandskapen har jag genom 
all granska museernas material lyckats uppspåra blott några helt 
få fyndorter. Allmän är den väl också endast i sydligaste Norr- 
land, men den torde vara spridd rätt långt in i skogsområdet och 
går nog efter kusten längs hela Bottniska viken. 
Dryopteris spinulosa har jag sett från följande platser i Norrland. 
Gästrikland. Valbo: Bläktansjön vid Kubbo (C. HARTMAN); Gävle: 
(1881 -C.: O: SCHEYTER), Kungsbäcksvägen (1837 C. J. HARTMAN); Hille: 
Iggön :(1896 T. ARNELL); Hamrånge: Strand (1896 T. ARNELL); Ockelbo 
(1885 E. COLLINDER). 
Hälsingland. Loos (1905 G. LIDMAN); Hudiksvall (1893 C. O. SCHLYTER). 
Medelpad. Indalsälvens öar (1884 L. M. NEUMAN). 
Ångermanland. Härnösand (P. ENGMAN); Boteå (1824 L. L. UESTA- 
DIUS); Sollefteå (1905 o. 1906 E. RÖNNBLAD). 
Västerbotten. Umeå (1919 V. ÄLUND); Bygdeå: Robertsfors (1919 
S. GRAPENGIESSER); Skellefte: Fällbäcken (1887 C. MELANDER). 
Norrbotten. Pite: Öjebyn (1906 o. 1909 E. MARKLUND). 
Härjedalen. Lillhärdal: Håängarna (1909 N.: NILSSON). 
Jämtland. Frösön: Änge (1912 H. V. ROSENDAHL). 
4.  Calamagrostis epigeios (L.) Roth Xx purpurea Trin. 
Under senhösten 1 år (1919) vistades jag ett par veckor på Löv- 
åsens gård inom Stora Skedvi socken i Dalarne. En dag kom 
jag att något närmare granska några Calamagrostis-former, som 
växte bland buskar utefter landsvägen helt nära gården, mot Ark- 
hyttan. Stora bestånd utgjordes av (C. arundinacea, epigeios och 
purpurea i växlande former. Dessutom anträffades den som bekant 
ej alltför ovanliga (C. arundinacea xX epigeios, både som f. subarundi- 
nacea och f. subepigeios. Och därjämte förekom en form, som re- 
dan efter sin habitus föreföll att vara C. epigeios X purpurea. Vid 
noggrannare undersökning har också denna tolkning av växten 
ifråga visat sig vara den enda sannolika. Givetvis är det mycket 
vanskligt att skilja en sådan bastard från C. epigeios Xx lanceolata. 
Men utom frånvaron av C. lanceolata åtminstone i de närmaste 
