omgivningarna tyder det nedom blom fjällets mill fästade, ganska 
kraftiga borstet mera på (C. purpurea som den ena av föräldrarna. 
De exemplar av (C. epigeios X lanceolata, som jag sett från fyra 
fyndorter, ha också genomgående utmärkts av ett svagare, närmare 
blom fjällets spets fästat borst, vilket även framhålles av S. ALM- 
QuisT (i L. M. NEUMANS »Sveriges Flora», sid. 771) såsom utmär- 
kande för denna bastard. Den av mig anträffade formen liknar 
genom det allmänna ulseendet avgjort mest C. purpurea, men av- 
viker från denna tydligt genom de mycket smalare och rikare borst- 
prickade skärm fjällen och blomfjällets nedom mitten fästade borst. 
Calamagrostis epigeios X purpurea är förut knappast säkert känd, 
åtminstone ej hos oss. På anf. st., sid. 772, omnämnes den visser- 
ligen med tvekan, men rektor S. ALrmQuist har vid i år företagen 
förnyad undersökning av de avsedda, av L. L. LäsTtADIUS i Pajala 
(1856 0. 1858) insamlade exemplaren (i Hb. Ups) förklarat dessa 
tillhöra C. epigeios. Till samma uppfattning har jag själv kommit. 
Ej heller har jag i herbarierna funnit något annat exemplar, som 
synts mig motsvara den av mig funna kombinationen. Mina exem- 
plar ha granskats även av ALMQUIST, som förklarat sig dela min 
uppfattning om desamma. 
53. Deschampsia glauca Hn. 
I tillägget till 1:sta uppl. av »Handbok i Skandinaviens Flora» 
(1820) beskrev C. J. HARTMAN som en ny art Deschampsia glauca 
från Frösön i Jämtland, skild från D. caespitosa genom hoprullade, 
ej sträva rotblad, mera upprät vippa samt på mitten av blom fjäl- 
lets rygg fästat borst. Redan i 2:dra uppl. (1832) av samma ar- 
bete, liksom ett år tidigare (1831) i 2:dra uppl. av G. WAHLENBERGS 
»Flora Suecica», blev den indragen som varietet, Aira caespitosa 
gp glauca. Från 5:te uppl. (1849) åter t. o. m. 11:te uppl. (1879) av 
förstnämnda arbete går den som Aira caespitosa "glauca. Enda 
under hela denna tid nylillkomna fyndort än Elstad i Gudbrands- 
dalen (Norge). 
Mera uppmärksammad blev Deschampsia glauca ånyo först genom 
L. M. NEUMAN, som i sin »Sveriges Flora» (1901) åter upptog den 
som egen art. NEUMAN ställer den närmast D. alpina, från vilken 
den uppges främst skilja sig genom mindre ax, medan den skulle 
skilja sig från D. caespitosa bl. a. genom rak vippa med glattare 
grenar och blom fjällets dubbelt så långa som breda spelständer. 
