|| 
SJ 
| 
Chenopodium album f. spicalum 
Chrysanthemum parthenium f. discoideum 
Convolvulus arvensis f. annulalus 
Lolium perenne f. tenue 
Medicago falcata f. gracilis 
Myosotis caespitosa f. subrepens 
Oenothera biennis f. parviflora 
Potentilla intermedia f. heidenreichii 
Reseda lutea f. ecrystallina 
+ i fo gräcilts 
Orsakerna till denna formrikedom torde ej vara så lätta att ut- 
reda. I viss mån inverka nog de exceptionella yttre förhållanden, 
under vilka arterna här uppträda. Många av formerna torde också 
ur denna synpunkt få likställas med främmande arter, vilka endast 
tillfälligtvis komma till utveckling. 
Av ej mindre intresse är barlastplatsernas studium såsom even- 
tuella utgångspunkter för spridandet av nya arter. Att sådana ofta 
från dessa utbreda sig över hela vårt florområde är ju upprepade 
gånger fastslaget. Frågan är nu den, om någon av de främmande 
arter, vi här lärt känna, visar spridningsmöjligheter och spridnings- 
tendens. Angående spridningsmöjligheterna är det av intresse att 
notera, att Medicago apiculata och M. hispida 1917 vid Hornsberg 
uppträdde i två generationer, en som blommade tidigt på våren, 
och en annan som utvecklats ur den förras frön, och som under 
september visade en börjande frösältning. Dessa arter äro således 
även hos oss sommarannuella, och torde alltså äga rätt stora sprid- 
ningsmöjligheter. Men om ifrågavarande arter äga någon starkare 
spridningstendens är svårare att avgöra. I allmänhet torde som 
ovan påpekats sannolikheten av en spridning inom florområdet före- 
ligga, då en art, som endast funnits på barlastplalserna, genom 
naturlig spridning uppträder utanför dessa och under förhållanden, 
där mänsklig medverkan kan anses utesluten. Om vi nu granska 
föreliggande material från denna utgångspunkt, så finnas verkligen 
några arter, som synas uppfylla ovanstående fordringar. Till 
dessa höra: 
Brassica elongata. Denna art har under åren 1890—1919, alltså 
under loppet av 29 år, hållit sig kvar vid Danvikskrokar. Vi ha 
dessutom funnit den i enstaka exemplar vid Villa Plania, Ringvä- 
gen och Värtan, på de båda senare ställena under sådana förhål- 
landen, att en spridning dit genom barlast är utesluten, 
