325 
skog; Älvkarleby Björkön i Dalälven; Östervåla, Nora och Enåker 
flerst. 
Sc. uniglumis. Vid Mälaren trol. ej sällsynt, t. ex. »stränder och 
kärr på Färingsön (= Svartsjölandet), m. fl. st.» (BN. 1845, sid. 203); 
Adelsö Björkö; Enköpings-Näs Långholmen; Häggeby (HN!). Vid 
Dalälven likaså t. allmän, åtm. i Nora, Söderfors och Älvkarleby. 
Tämnarens stränder vid Harbonäs m. fl. st. Österunda Ål (LÉNSTR. 
1888). Edebo Järinge (R. MOSÉN). 
Sc. caespilosus (austriacus). Ny för n. Uppl: Älvkarleby Glamsen, 
Storön, Bölsjön; Hållnäs Fräkensjön, Hjälmunge träsk. — Förut känd 
från v. Uppl., där den isynnerhet är allmän i högsta delarna av Vittinge 
och Järlåsa m. fl. snr. 
Schoenus ferrugineus. T. allmän i de nordligaste socknarnas skogs- 
trakter från Gästriklands gräns till västra delen av Forsmark; inåt 
landet ungefär till linjen Hyttö—Strömsberg—Lövsta bruk—Frebbenbo. 
Utom detta område: Börstil Lugne mosse (TaED. FL), Östhammars- 
mossen (ibid.), Snäcksjön, Strömsjön, Björnholmsträsken; Valö; Film 
och Jumkil (THED. Fl1.; sistnämnda lokal, först anförd av EHRHART, 
torde dock tarva bekräftelse). Troligen i ännu flera snr i n. Uppl. — 
Den rena Schoenus ferrugineus-associationen är ett av n. Uppl:s mest 
karakteristiska växtsamhällen och intager i synnerhet i Älvkarleby och 
Hållnäs betydliga arealer. 
Cladium mariscus. Finnes i de 4 nordligaste kustsocknarna och torde 
på Hållnäshalvön ha sina rikaste svenska fastlandsförekomster. Arten 
är här ej helt bunden till sjöar utan förekommer även i stora rena 
bestånd insprängd i diverse kärrsamhällen, isynnerhet Schoenus ferru- 
gineus-, Carex lasiocarpa- och C. panicea-associationer. Hittills har jag 
upptäckt ett 20-tal lokaler: Hållnäs sjön »Kammva> vid Malen, Granklo- 
sjön, Elronsjön, Djupfjärdssjöarna (sparsam), L. Rönfjärdep, sjön »Bränn- 
lägde» ö. om Hållen, vid L. Västerfjärden, St. Västerfjärden och kärren 
v. därom, kärren »Norrmossen» och »Bosundet> nära Storboda, Fräken- 
sjön, Degerträsket, Lissglosjön, Björnsjön, Skälsjön och kringliggande 
kärr samt Runsjön (= följ); Österlövsta Runsjön och Lanholmssjön; 
Västland en tjärn sydost om Gällbo, kallad »Storsjön»!; Älvkarleby 
Bölsjön, artens nordligaste svenska lokal. — På de två sista ställena 
sparsam och blott sedd steril, eljest vanligen i stor mängd och rikligt 
fruktificerande. Förut känd från två sjöar i Rosl., nämligen Harg 
Sandasjön (upptäckt 1882 av J. A. BLADIN enl. THED. mscr. och Hb. Ups.) 
samt Väddö Marsjön (1900, 0)! Jfr SBT. 1913, sid. 31. 
Rhynchospora fusca, förut blott angiven för St. skärg. och c. Uppl., är 
vida ymnigare i dess n. och v. delar. Valö vid Älgsjön (F!); Hållnäs 
t. allmän; Österlövsta Runsjön; Bäckdammen vid Lövsta bruk (HN 
mser.); Västland vid Träsksjön; Älvkarleby, Söderfors, Nora (EN)! 
och Enåker (id.)! flerst. inom Dalälvens översvämningsområden; Vittinge 
flerst. 
Carex arenaria. Fullt säkra växtställen äro blott Sandhamn (St. V.)! 
och »Norrtäljevikens strand» (A. FL!, Hb. Ups.), förmodligen samma lokal 
som »Wätö» (ScHAG, 1845). Övriga äldre uppgifter, näml. Blidö och 
