340 
inom silt utbredningsområde cen på lövträd vanlig lav, speciellt kring 
kyrkor, gårdar, landsvägar och andra mer eller mindre kulturpåverkade 
ställen. 
Det synes sålunda vara elt betydligt avstånd mellan Valbergslokalen 
och nordgränsen för P. subargentifera's sammanhängande utbrednings- 
område. För att förstå fyndet från Valberget är sannolikt kännedomen 
om artens utbredning i Norge av betydelse. Inne i landet är den där 
iakttagen upp till Otta i Gudbrandsdalen (saxicola J. HAVAAS) samt ut- 
med kusten till Lekanger i Sogn (ymnigt på alléträd, G. EINAR DU 
RIE'rZ 1919). 
Det är sannolikt, att Parmelia subargentifera, när norska Vestlandets 
lavar bli mera studerade, kommer att kunna följas utmed kusten åt- 
minstone upp till ekens nordgräns, och att sålunda Valbergsförekomsten 
måhända kommer att få sin förklaring med Meraker-Åre-dalgången som 
spridningsväg. 
I Finland har P. subargentifera sitt utbredningsområde förlagt till de 
sydliga delarna. Uppe i norra Karelen föreligger emellertid en enstaka 
lokal analog med Valberget, »in latere rupis ad Hiidenportti in par. 
Nurmes» (WAINI0O, Adjumenta I, sid. 125). Denna lokal, liksom de svenska 
och norsks utposterna, är anmärkningsvärd även på grund av substratet. 
P. subargentifera är nämligen annars en typisk: lövträdslav och är inom 
sitt egentliga ulbredningsområde icke funnen på sten. Jämte de från 
Valbergets hammare omnämnda Physcia-arterna utgöra dessa trenne 
P. subargentifera-1okaler vackra exempel på den mot lavarternas nord- 
gräns så karakteristiska substratväxlingen. 
3. Ramalina obtusata (Arn.) Bitter vid Ristafallet. 
Vid ett besök av Södra Ristafallet d. 5 juni 1919 anträffades Ramalina 
oblusata (Arn.) Bitter växande på granar i stänkbältet på fallets södr: 
sida. Jämte Ramalina minuscula Nyl. förekom den sparsamt på mesta- 
dels döda grankvistar, inhöljda med Ramalina farinacea Ach. f. gracilenta 
Ach. 1—2 m ovan marken. 
Ramalina obitusata är i vårt land förut iakttagen upp till mellersta 
Uppland, men som den ända tills helt nyligen (TH. C. E. FRIES, Sv. Bot. 
Tidskr. 1918, sid. 255) varit en i Sverige förbisedd art, är kännedomen 
om dess utbredning ytterst bristfällig. Det torde sålunda vara för tidigt 
att avgöra, om föreliggande fynd är ännu ett bidrag till Ristafallens 
sydliga utposter, eller om det ingår i artens sammanhängande utbred- 
nipgsområde. 
4. Gyrophora discolor Th. Fr. i barrskogsregionen. 
I juni 1919 fann jag ovanstående lav på Edsåsen i Undersåkers s:n. 
Den förekom sparsamt och steril på ett fritt liggande stenrös på södra 
sluttningen c:a 520 m ö. h. tillsammans med en tämligen gles lavvegeta- 
