REFERAT. 
Några nyare synpunkter på frågan om mossornas fylogeni. 
A. ErRNsST, Untersuchungen öäber Entwicklung, Bau und Ver- 
teilung der Infloresecenzen von Dumortiera. — Annales durJand: 
Bot. de Buitenzorg, 2:e ser. vol. VII, Leiden. 1908: 
K:” GOEBEL, Organographie der Pflanzen: II. Aulacemmuteet 
Bryophyten. — Jena 915. 
S. R: KAsAvYAP, The Androecium in Plagiochasma appendirewka- 
tum LL: et L: and P.artieulatum. — The New Phytologist; volgxNEnm 
7, London 1919. 
W. H. LANG, On the morphology of Cyathodium. — Annals of 
Botany, vol. XIX, London 1905. 
+, On the sporögonium of Notothylas. — Ibidenm,; vol 
London 1907. 
V. SCHIFFNER, Dice systematisch-phylogenetische Forschung in 
der Hepaticologie seit dem Erscheinen der Synopsis Hepati- 
carum und öber die Abstammung der Bryophyten und Pterido- 
pnyten. — Progressus Rei Botanicae, Bd.; 5, Jena 1917. 
Såsom numera säkert fastslagna satser beträffande mossornas in- 
bördes släktskap och systematiska uppdelning må först anföras, att denna 
stora och mångformiga växtklass bildar blott tvenne naturliga ordningar: 
levermossor och bladmossor. Varje avskiljande av sådana typer som 
Anthoceros, Andraea och Sphagnum som självständiga, med lever- eller 
bladmossor likvärdiga grupper måste avvisas som fullkomligt oberättigat, 
i det att den förra är att anse som en lika så god levermossa som de 
bägge senare släktena äro goda bladmossor. Att levermossorna äro ur- 
sprungligare än bladmossorna torde vidare få anses som ganska säkert. 
Men huru sedan inom de bägge mossordningarna de olika typerna lämp- 
ligen böra systematiskt grupperas, därom hava meningarna icke så litet 
gått isär. I synnerhet gäller detta om levermossorna, där sådana släkten 
som Riccia, men framför allt Anthoceros, varit föremål för en högst 
skiftande systematisk värdesättning, som tagit sig uttryck däri, att de 
placerats än i ena, än i den andra ändan av systemet, alltefter som de 
uppfattats som primitiva eller härledda typer. I allmänhet har väl den 
