347 
I allmänhet uppvisa icke 29-receptaklerna en lika tydlig reduktions- 
serie, men sporogonen visa däremot, all reduktionen även gripil om- 
kring sig inom den honliga sfären. Marchantia representerar den rela- 
tivt ursprungligaste typen med elt sporogon, som öppnar sig med upp- 
springande fikar. Fullt utbildade celaterer finnas även. Monoselenium- 
typen uppvisar elalerernas degeneration: de hämmas i sin utveckling och 
liksom stanna i växten. De rudimentära spiralbanden visa, alt denna tolk- 
ning måste vara riktig. Några av dessa degenererade elaterer bli till ett 
slags näringsceller. Precis samma förhållande möter oss hos det även 
på andra grunder som reducerat tolkade släktet Corsinia, där sporogonet 
dessutom förblir slutet och endast vittrar sönder. Riccia kan så även 
med avseende på sporogonorganisationen bli ett slutstadium av en reduktion. 
Enligt GoEBEL äro ricciorna även med avseende på sin vegetativa ana- 
tomi alt uppfalta som avslutningen på en reduktionsserie. Särskilt tydligt 
visar en sådan form som den sydamerikanska R. charlacea med sin pappers- 
tunna, av blott tvenne cellskikt bestående bål, alt så måste vara fallet. 
Förulom i receptaklernas organisation och bålens anatomiska byggnad 
framträda enligt GoEBEL reduktionsföreteelserna hos levermossorna även 
i klyvöppningarnas byggnad. Som bekant äro dessa av i stort sett 
tvenne typer: de s. k. enkla eller öppna, som endast bestå av en öpp- 
ning mellan några sammanslölande celler, och där mynningen leder direkt 
in i assimilationskammaren, och de s. k. sammansatta eller tlunnformiga, 
som bestå av flera på varandra liggande ringformiga cellskikt, och där 
vttermynningen leder in i en liten tunnformig kanal. De sistnämnda 
kunna betraktas som enkla, som blivit försedda med ett tunnformigt 
bihang, vars storlek växlar hos olika arter. Det sistnämnda slaget finnes 
på bålen endast hos ett fåtal släkten som Marchanlia, Preissia m. fl. 
De flesta släktena ha däremot enkla klyvöppningar på bålen. Högst 
egendomligt är emellertid, alt levermossor med enkla klyvöppningar på 
bålen ofta på sina 2-receptakler hava endast sammansatta klyvöppningar 
(t. ex. Fegatella-arter) eller ock både enkla och sammansalta. Nu har G. ex- 
perimentelt kunnat visa, att den enkla typen är en hämningsföreteelse, 
en reduktion, av den sammansatta. Genom att låta groddknoppar av 
Marchantlia utvecklas i mycket svagtljus fick G. fram små förkrympta bålar 
med obetydliga assimilationskamrar med enkla klyvöppningar. Marchanlia, 
som normalt bildar blott sammansatta klyvöppningar, kan således under 
ogynnsamma ytlterförhållanden tvingas att bilda enkla. Typerna kunna 
således övergå i varandra, och den enkla klyvöppningen är uppenbar- 
ligen att uppfatta som en reducerad sammansatt. Äro de det hos Mar- 
chanlia, äro de med största sannolikhet detsamma också hos de andra 
levermossorna, och man kan alltså vara berättigad att draga den slut- 
satsen, att levermosstyper med enkla klyvöppningar äro reducerade. 
Detta antagande bekräftas även av förekomsten av de sammansatta klyv- 
öppningarna på receptaklerna hos sådana arter, som ha enkla på bålen. 
De sammansatta klyvöppningarna på receptaklerna fylla väl ej något 
särskilt behov just där. De kunna svårligen biologiskt förklaras, men 
äro de enkla på bålen reduktionsföreteelser, så blir det icke så svårför- 
klarligt, att receptaklerna, som uppbära könsorganen, ännu ha den sam- 
