307 
SAMUELSSON försöker först klarlägga de olika begreppen i skogsgräns- 
frågan och kastar sig direkt in på frågan om skillnaden mellan skogs- 
gräns och trädgräns. Efter »ingående överläggningar» och med stöd av 
uttalanden av SCHRÖTER angående dessa gränser i Alperna, där dock för- 
hållandena äro tydligt olika våra, kommer han till den åsikten, att kli- 
malisk björkskogsgräns och klimatisk björkträdsgräns ur teoretisk synpunkt 
måste vara identiska. Han säger sig nämligen icke kunna finna någon 
orsak, varför enstaka trädformiga björkar skulle kunna stiga högre, än 
det vore möjligt för sådana alt sammansluta sig till bestånd, såframt 
markbeskaffenheten medgåve detta. Den inom största delen av Sveriges 
fjälltrakter generella företeelsen, att enstaka björkar nå 20—30 m högre 
än den sammanhängande skogen, skulle således på varje punkt vara för- 
orsakad av edafiska omständigheter. För den händelse att de edafiska 
faktorerna i skogsgränsen överallt vore likartade, låge det intet orimligt 
i ett sådant antagande; delta är emellertid icke förhållandet. I hög grad 
sannolikare torde det vara, att klimatiska faktorer förorsaka förekomsten 
av spridda träd ovan den sammanhängande skogen. Den gränslinje SA- 
MUELSSON vid sina undersökningar och resonnemang arbetat med, är »den 
klimatiska trädgränsen», vilken ligger på en höjd, »där björken upphör 
alt uppträda trädformig på sådana lokaler, som i klimatiskt avseende 
äro för trakten normala och således icke i följd av lokalklimatiska om- 
stländigheter, i främsta rummet temperaturförhållanden, äro särskilt gynn-. 
samma eller ogynnsamma för trädväxt». Alt fastställa denna klimatiska 
trädgräns stöler dock på stora svårigheter, ly den är, som förf. med- 
giver, icke i naturen direkt iakttagbar. Trots detta föredrager SAMUELS- 
SON att använda denna rent teoretiska gräns framför den av FRIES 
givna övre skogsgränsen, vilken erhålles genom att sammanbinda de 
översta flikarna av den sammanhängande skogen på en fjällsluttning. 
Ett strängt fasthållande av den övre skogsgränsen ger, anser förf., åt- 
minstone i fjälltrakter, sådana som Dalarnas, lätt fullständigt felaktiga 
resultat. Hur det är möjligt, att man genom att arbeta med den övre 
skogsgränsen skulle kunna erhålla »felaktiga» resultat, är obegripligt; 
fastställandet av dennas läge på varje särskild punkt sker ju rent objektivt. 
Däremot är det icke uteslutet, att man i Dalarnas fjälltrakter därigenom 
erhåller värden, som äro låga i jämförelse med den klimatiska träd- 
gränsens. Som av författarens definition på denna gränslinje framgår, 
kan den empiriska trädgränsen stundom ligga lägre, stundom högre än 
den klimatiska. Någon norm för att avgöra, var den sistnämnda bör 
förlöpa, lämnas dock ej. Självfallet är därför, att de värden förf. upp- 
giver för denna höjd, äro i hög grad subjektiva; de torde knappast kunna 
erhållas annat än genom uppskattning. Det är således tydligt, att SA- 
MUELSSON ej gått fördomsfritt till väga vid sina trädgränsmätningar. Han 
vill ur de olika värden, som erhållas på den klimatiska trädgränsen, 
belysa dennas »geografiska genomsnittstendens» inom området. Teore- 
tiskt borde denna gräns vara ett slags medelvärde av den empiriska 
trädgränsens höjd på ett fjäll eller en fjällgrupp; i detta medelvärde 
skulle de edafiska och lokalklimatiska plus- och minusvariationerna elimi- 
neras, och gränsen bör således ge ett ultryck för de allmänna klimatiska 
