308 
förhållandena inom ifrågavarande område. Den för den klimaliska träd- 
sränsen viktigaste faktorn anser förf. högsommartemperaturen vara. Han 
har således gjort sina mätningar med denna teori för ögonen och anser, 
alt de siffror han anger, i allmänhet motsvara den »klimatiska träd- 
gränsen». När han sedan med hjälp av dessa siffror vill belysa de kli- 
matiska olikheterna inom området, rör han sig med ett cirkelbevis, så 
gott som något. För övrigt stå och falla författarens trädgränssiffror 
med denna teori. SAMUELSSONS metod är ett exempel på, hur man icke 
bör mäta; i själva verket är det icke vare sig träd- ej heller skogsgräns 
han har mätt, utan en fingerad klimalisk gränslinje. 
Av författarens skildringar av björkskogsgränsen framgår, att glesa lav- 
björkskogar äro utomordentligt vanliga i skogsgränsbältet. Ej sällan 
uppträda bordbjörkar mot gränsen till kalfjället. Stundom skjuta kala 
hedar långt ner i björkskogen. Att svårigheterna alt bestämma gränsen 
mellan regio subalpina och regio alpina under sådana förhållanden bliva 
stora, inses lätt. Förf. anser, att åtminstone på en del ställen, där björk- 
buskar uppträda ovan de trädformiga björkarna, en nedpressning av 
skogen har ägt rum, och stundom överstiger denna depression björk- 
buskområdets vertikala utsträckning. Orsaken till dessa depressioner 
sökes dels i vindpåverkan under vintern (KIHLMANS bekanta teori) dels i 
ogynnsamma näringsförhållanden, torka och vind. Att dessa senare fak- 
torer icke hava någon nämnvärd inverkan på skogsgränsens läge, har 
referenten nyligen haft tillfälle redogöra för (Sv. Bot. Tidskr. 1918). 
Med hjälp av de till omkr. 70 uppgående mätningarna över den kli- 
matiska trädgränsen har förf. konstruerat en trädgränsisohypskarta. 
Denna visar den för skogsgränsen påvisade allmänna stigningen av grän- 
serna från de lägre fjällen mot de högre. Orsaken till den stigning, som 
alltså går parallelt med massupphöjningarnas stigning, söker förf. i den 
Bräcknerska teorien om sambandet mellan skogsgränsens höjd och dal- 
bottnarnas. Den för andra svenska fjälltrakter påvisade stigningen av 
skogsgränsen från lågfjällen mot högfjällen håller han för troligt bero på 
bättre tillgång på vatten i de senare än i de förra. Med andra ord, 
skogsgränsen på lågfjällen skulle i dessa trakter vara nedpressad och 
icke motsvara den »klimatiska trädgränsen». Ja, förf. går t. o. m. så 
långt, att han anser, att någon sänkning av denna gräns från W. mot E. 
ännu icke är säkert påvisad i Fennoskandia — förutom i Dalarna. Att 
premisserna till denna djärva slutledning helt och hållet sväva i luften, 
behöver knappast pointeras. — Som den faktor, vilken har den största 
betydelsen för den klimatiska trädgränsen, framhålles högsommartempe- 
raturen och framför allt middagstemperaturen under denna tid. Dess- 
utom håller förf. för troligt, att en förändring av klimatet i kontinental 
riktning skulle vara gynnsam för höga skogsgränser. De hos oss hittills 
konstaterade stigningarna av skogsgränserna mot de högsta massupp- 
höjningarna skulle därför bero på, att klimatet inom dessa är mera 
kontinentalt än på förbergen. Genom nederbördens utfällande på rand- 
bergen skulle i massivens inre molnigheten vara mindre och således 
temperaturen högre. Att dylika förhållanden skulle existera i vårt land, 
är cemellertid högst osannolikt och är i varje fall obevisat, samt strider 
