359 
mot all erfarenhet. Beträffande högsommartemperaturens betydelse för 
skogsgränsen kan det vara lämpligt påpeka, att det icke är påvisat annat, 
än att det råder en korrelation mellan dessa, vilken för övrigt synes vara 
olika i olika klimat. Då således korrelationen icke är identisk på skilda 
punkter, torde det vara sannolikt, att den mätta högsommartemperaturen 
står i relation till en annan (klimatisk) faktor, vilken själv står i intimt 
samband med skogsgränsen. 
Björkregionens vertikala utsträckning är i Dalafjällen obetydlig. Som 
elt medelvärde anges 50 m, och 100 m synes vara maximum. Detta dock 
endast för den händelse man räknar björkregionen från barrskogens övre 
gräns, ty på ett flertal fjäll nå barrträden lika högt som eller högre än 
de trädformiga björkarna. Förf. anser detta sistnämnda vara ett krite- 
rium på, att björkskogen är nedpressad, och skildrar en rad exempel på 
detta förhållande. I allmänhet anses ringa näringsrikedom och låg 
vattenhalt som de för skogsväxt skadligaste faktorerna. Lavhedar upp: 
träda då allmänt i skogsgränsbältet. På några ställen har förf. funnit, 
att länge liggande snö varit hinderlig för skogens utbildning. På de 
lokaler, där snön först i hög- och sensommaren bortsmält, uppträda då 
mossrika rishedar. Referenten måste på grund av sin erfarenhet om 
den lagbundna utsmältningstiden för dessa växtsamhällen ställa sig i hög 
grad tvivlande inför riktigheten av dessa observationer. Ingen av de av 
SAMUELSSON beskrivna mossrika rishedarna torde utsmälta senare än 
slutet av juni månad. Däremot kan möjligen något enstaka år tillfälligt- 
vis hopad eller nedramlad snö kvarligga anmärkningsvärt länge, men 
denna kan ej hava den betydelse förf. vill tillägga densamma. 
De inom björkregionen viktigaste skogstyperna äro de lavrika. Av 
risen i dessa spelar Empetrum den största rollen; dessutom förekomma 
Calluna, Betula nana och blåbär ofta i stor mängd. De mossrika björk- 
skogarna äro av mindre betydelse; risen äro desamma som inom de 
lavrika. Blott obetydliga arealer intagas av ängsbjörkskogar, i dem do- 
minera högvuxna örter, såsom Aconitum, Mulgedium alpinum och Cha- 
maenerium angustifolium. Den absoluta övervikten av de lavrika skogarna 
ger björkregionen ett magert utseende. Detta ökas ytterligare genom 
björkarnas starka deformering, vilken är mest påfallande i lavbjörk- 
skogarna, mindre i moss- och ängsbjörkskogarna. Förf. anser de deforme- 
rade björkarna uppkomna genom snötryck. Vore detta fallet, borde dock 
ängsbjörkskogarna såsom de snörikaste och längst snötäckta visa den 
rikligaste förekomsten av deformerade björkar. 
I det följande kapitlet skildrar förf. vegetationen i regio alpina inom 
de 7 av honom urskilda fjällgrupperna. Den ojämförligt största delen 
av vegetationen utgöres av lavrika rishedar: övriga hedar liksom ängar 
och myrar spela endast en mindre roll i jämförelse med dessa. 
Förf. övergår därefter till en beskrivning av de inom området urskilda 
växtsamhällena i björk- och fjällregionerna. De allra flesta av dessa ha 
tidigare beskrivits av FRIES från Torne Lappmark. Det oaktat har SA- 
MUELSSON funnit det lämpligt att begränsa och indela dem efter helt nya 
principer och även använt en helt annan terminologi än denne, vilket 
icke kan sägas bidraga till att åstadkomma enhet i denna vetenskaps- 
