360 
gren. Han utgår uteslutande från fält- och bottenskiktens natur. Ingen 
hänsyn tages sålunda därtill, huruvida ett skogs- eller snårskikt före- 
kommer eller ej. Lavhedar och lavbjörkskogar sammanslås sålunda, 
ängar och ängsbjörkskogar o. s. v. Indelningen ter sig på följande sätt: 
A. Hedserien. 
a. Risrika lavhedar. 
Calluna-hedar. 
2. Cladonia-hedar. 
3. Cetraria nivalis-hedar. 
b. Gräsrika lav- och mosshedar (jämte snölägesamhällen). 
c. Risrika mosshedar. 
B. Ändgsserien. 
a. Gräs- och högvuxna ängar. 
b. Källdragens mossängar. 
C. Myrserien. 
a. Carex-myrar. 
b. Eriophorum- och Scirpus caespitosus-myrar. 
c.  Ris-myrar. 
D. Vattensam hällen. 
j-— 
Att här kritiskt referera samtliga dessa växtsamhällen kan ju icke 
ifrågakomma. Några punkter, där referenten har en från förf. helt av- 
vikande mening, må dock beröras. Den av SAMUELSSON gjorda sam- 
manslagningen av hedar, snår och skogar måste betecknas som synner- 
ligen olämplig. Förf. går t. o. m. så långt, att han anser de alpina 
växtsamhällena endast vara självständiga utbildningsformer av markfloran 
i barrskogarna. Enligt denna uppfattning tillhöra således en blåbärsrik 
lavtallskog, en blåbärsrik lavbjörkskog och en blåbärsrik lavhed en och 
samma association. Likaledes en örtrik granskog, en örtrik björkskog, 
ett örtrikt videsnår och en äng föras till en association, blott överens- 
stämmelse existerar i fältskikten. Konsekvenserna av ett dylikt för- 
faringssätt bliva nog så betänkliga, vilket också författarens arbete ger 
vid handen, när han skall beskriva vegetationen i björkregionen. Han 
talar där om hedar, utan att i varje speciellt fall klargöra, huruvida det 
är fråga om verkliga hedar eller björkskogar tillhörande hedserien. För 
en läsare blir det under sådana omständigheter omöjligt avgöra, hur 
förhållandena gestalta sig. Det hade t. ex. varit av stort intresse att få vet- 
skap om, hur pass vanliga verkliga hedar äro inom björkskogsområdet, men 
att ur beskrivningarna utläsa detta är helt enkelt ogörligt. De principiella 
skäl, som föranlett förf. att sammanslå hedar och skogar 0. s. vV., äro, 
att skogsskiktet ej skulle ha någon ekologisk betydelse för undervegetatio- 
nen. Huruvida detta antagande är sant, torde åtminstone kunna disku- 
teras. — Beträffande de av förf. skildrade »gräsrika moss- och lavhedar- 
na» skulle åtskilligt kunna anföras, icke så mycket om begränsningen av 
dem som fastmer om den allmänna betydelse förf. fäster vid deras upp- 
trädande. Det utmärkande för de av SAMUELSSON beskrivna gräshedarna 
är, förutom rikedomen på »gräs», uppträdandet av ris, såsom Empetrum, 
blåbär, lingon samt lavar, bland vilka särskilt Cladonia alpestris och 
